Провадження № 2/520/689/15
23.02.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочки, суд, -
10.10.2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 14 000,00 грн., установлений індекс інфляції за час прострочки повернення боргу та 3 % річних від простроченої суми 9 100,00 грн.; та стягнути судовий збір. При цьому, позивач посилається на те, що 04.10.2011 року разом з відповідачем у відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль», що розташоване у м. Одесі по вул. Ак. Корольова, зняла із свого рахунку 58 000,00 грн. та із них позичила відповідачу 14 000,00 грн. у приміщені банку. Відповідач зобов'язалася повернути кошти через рік. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач звернулася до Київського РВ ОМУ ГУ в Одеській області із заявою, однак їй було повідомлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду із позовом.
У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити.
Відповідач до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як встановлено у судовому засіданні, із заяви про видачу готівки від 04.10.2011 року вбачається, що позивач зняла із рахунку, відкритому у АТ «Райффайзен Банк Аваль», кошти у розмірі 58 534,00 грн. /а.с. 3/.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позивач ОСОБА_1 ні при зверненні до суду з позовом, ні в ході судового розгляду справи, не надала суду розписки позичальника ОСОБА_2 чи іншого документу, який посвідчував би передання грошей позивачем відповідачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладання договору позики між позивачем та відповідачем, оскільки сама обставина зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 у приміщені банку, про що суду надано заяву про зняття готівки від 04.10.2011 року, не свідчить про укладання будь-якого договору із відповідачем ОСОБА_2 та виникненням зобов'язань у відповідача перед позивачем.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046 ЦК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочки, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.