Справа № 640/4785/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/З А О Ч Н Е/

20 квітня 2015 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Божко В.В.

за участю секретаря Дяденчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, Департамент ДАБІ в Харківській області про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015 р. позивач звернулась до суду з вище зазначеним позовом, в якому просить суд витребувати із чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 нежитлову будівлю літ. «Б-1», яка являє собою гараж, загальною площею, 25,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1», яка являє собою гараж, загальною площею,

25,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач у 2013 році, за власні кошти побудувала нежитлову будівлю, що утворює собою гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1. У квітні місяці 2014 року вона на прохання своєї матері, ОСОБА_2, надала їй в тимчасове користування зазначену нежитлову будівлю, з метою використання цієї будівлі як побутового підсобного приміщення, для збереження її особистих речей. Оскільки ОСОБА_2 є матір'ю позивачки то ніяких угод по користуванню нежитловою будівлею між ними укладено не було.

Наприкінці минулого року відносини між сторонами істотно зіпсувалися в результаті чого вони майже перестали спілкуватися. На вимогу позивача повернути їй гараж відповідач відповіла відмовою, мотивуючи свої слова тим, що зазначена будівля їй самій необхідна, і що поверне її лише за грошову компенсацію у 1500 доларів США, які вона нібито витратила на благоустрій гаражу. Доступу до гаражу позивач не має через те що її матір змінила замок, ключ від якого є тільки у неї.

Згідно до листа №6782/2/07-05 від 16.04.2014 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» вбачається, що користувачем шлакоблочного гаража, розташованого у дворі житлового будинку АДРЕСА_1, є позивач - ОСОБА_1

Позивач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, порядок прийняття і наслідки ухвалення заочного рішення позивачу відмові та зрозумілі.

Відповідач та представник третьої особи - Харківської міської ради до судового засідання не з'явились, про час, день та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи - Департамент ДАБІ в Харківській області о судового засідання не з'явився, суду надано відзив по справі, де міститься прохання слухати справу без участі представника департаменту.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач у 2013 році, за власні кошти побудувала нежитлову будівлю, що утворює собою гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні місяці 2014 року вона на прохання своєї матері, ОСОБА_2, надала їй в тимчасове користування зазначену нежитлову будівлю, з метою використання цієї будівлі як побутового підсобного приміщення, для збереження її особистих речей. Оскільки ОСОБА_2 є матір'ю позивачки то ніяких угод по користуванню нежитловою будівлею між ними укладено не було (а.с.7).

Наприкінці минулого року відносини між сторонами істотно зіпсувалися в результаті чого вони майже перестали спілкуватися. На вимогу позивача повернути їй гараж відповідач відповіла відмовою, мотивуючи свої слова тим, що зазначена будівля їй самій необхідна, і що поверне її лише за грошову компенсацію у 1500 доларів США, які вона нібито витратила на благоустрій гаражу. Доступу до гаражу позивач не має через те що її матір змінила замок, ключ від якого є тільки у неї.

Згідно до листа №6782/2/07-05 від 16.04.2014 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» вбачається, що користувачем шлакоблочного гаража, розташованого у дворі житлового будинку АДРЕСА_1, є позивач - ОСОБА_1 (а.с.9).

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації зазначеної нежитлової будівлі, позивачем було замовлено технічний звіт про проведення технічного обстеження стану існуючих будівельних конструкцій гаражу літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 та можливості їх подальшої експлуатації.

Відповідно до розділу «Висновки та рекомендації» зазначеного технічного звіту, нежитлова будівля побудована з додержанням існуючих архітектурно-будівельних, протипожежних і санітарних норм та експлуатація гаражу визнана можливою (а.с.10-16).

Відповідно до ч. 1. ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові, право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних для запобіганню такому порушенню.

Приписами статті 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 331 Цивільного кодексу України визначає, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва - створення майна. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

П. 37 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №866 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного захисту цивільного права є його визнання.

Згідно зі ст. 386 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном.

Суд вважає, що з огляду на положення про диспозитивність цивільного судочинства відповідачем не надано належних доказів які б спростовували доводи позивача. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, ст. 16, 316, 319, 328, 331, 376, 386, 387, 392 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_1) нежитлову будівлю літ. «Б-1», яка являє собою гараж, загальною площею, 25,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2) право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1», яка являє собою гараж, загальною площею, 25,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -