АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8319/15 Справа № 205/3243/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 2 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Автокразбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який 04.07.2014 року ним було уточнено / т.1 а. с. 2-5, 58-60/.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 10.03.2006 року між ним та ВАТ «Автокразбанк» (нині ПАТ«Автокразбанк») було укладено Кредитний договір № 03/ю016/06.

В забезпечення виконання цього кредитного договору 10.03.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір застави № 03/ю016-з1/06, згідно якого передано в заставу рухоме майно, яке перелічене в додатках до нього та укладених в наступному договорах про внесення змін до Договору застави № 03/ю016-з1/06.

Відповідно до Додатку №1 договору застави було передано в заставу банку основні засоби - 36 позицій на загальну суму 1000000 грн. без ПДВ.

На підставі договору застави було внесено відповідні данні про реєстрацію обтяжень до Державного реєстру. Потім, 24.03.2006 року між позивачем та банком було укладено договір про внесення змін до Договору застави, за яким окрім зазначеного рухомого майна в Додатку №1, було передано в заставу основні засоби на загальну суму 433930 грн.

В подальшому, домовившись з банком та сплативши відповідну суму, останнім було знято обтяження з рухомого майна, зазначеного в Додатку №1 до договору застави.

Потім, 08.06.2007 року рухоме майно, що складається з 36 позицій, перелічених в Додатку №1 до Договору застави 1, позивачем було передано в заставу ЗАТ «Альфа-Банк» за договором застави рухомого майна № SME0001196/2, оскільки дане майно виведено було із забезпечення.

Отже, на думку позивача, вчиняючи 24.07.2012 року виконавчий напмс, що зареєстрований в реєстрі за № 3924, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 взагалі не мала права вчинятого його в частині 36 позицій майна. зазначеного в Додатку № 1 до Договору застави, оскільки це майно було виведене із забезпечення.

Крім того, за змістом ст. 20 ЗУ «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підстав напису нотаріуса, якщо інше не передбачее законом або договором застави.

Позивач вважає, що спірні правовідносини регулюються також ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», норми якого мають спеціальне значення перед нормами інших нормативних актів в частині саме звернення стягнення на рухоме майно.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ящо інше не встановлено цим Законом, обтяжував, який має намір вернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобовязаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання. Повідомлення направляється одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже, банк (як вважає позивач) повинен був направити письмове повідомлення не тільки позивачу, а й ЗАТ «Альфа-Банк» про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання та також зареєструвати в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак банком цього зроблено не було.

Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був направити письмове повідомлення до ЗАТ «Альфа-Банк» і тільки після десяти днів з дня отримання останнім цього повідомлення вчиняти виконавчий напис, але цього зроблено не було.

Про існування виконавчого напису позивач дізнався з матеріалів виконавчого провадження, з сумою заборгованості, зазначеної у виконавчому написі не згодний, як і з порядком його вчинення.

Крім того, нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не мав законних підстав для його вчинення в частині штрафу, оскільки строк такого стягнення закінчився 02.11.2011 року.

За таких обставин, позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24.07.2012 року та зареєстрований в реєстрі за №3924, таким, що не підлягає виконанню / т.1 а. с. 2-5, 58-60 /.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2015 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог /т. 1 а. с. 223-226/.

З рішенням суду від 10.07.2015 року не погодився ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / т. 1 а. с. 230-234 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду від 10.07.2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус порушив положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За висновком суду першої інстанції про безспірний характер правовідносин між позивачем та ПАТ «Автокразбанк» свідчить ігнорування позивачем вимог банку щодо погашення заборгованості, яка підтверджується відповідним її розрахунком.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 10.03.2006 року між ВАТ «АКБ «Автокразбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Автокразбанк») та ОСОБА_2 Кредитного договору №03/ю016/06, позивачем було отримано кредитні кошти у розмірі 400000 грн. /т. 1 а. с. 6-7/.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 10.03.2006 року між ВАТ «АКБ «Автокразбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Автокразбанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір застави майна №03/ю016-з1/06, відповідно до умов якого позичальник надав у заставу майно загальною вартістю 1000000 грн., перелік якого надається в Додатку №1 до цього договору, який є його невідємною частиною /т.1 а. с. 1-14/.

Потім, 24.03.2006 року та 02.04.2008 року між сторонами були укладені договори про внесення змін до Договору застави від 10.03.2006 року /т. 1 а. с. 15-17/, а 07.03.2008 року, 01.06.2009 року, 02.11.2009 року між сторонами були укладені додаткові угоди №1,3,4 до Кредитного договору №03/ю016/06 від 10.03.2006 року /т.1 а. с. 9-10/.

Позивачем допущено прострочення зобов'язань за Кредитним договором, про що свідчить заборгованість станом на 19.07.2012 року у розмірі 579723 грн., де: 283930 грн. залишок кредиту; 175080,83 грн. залишок нарахованих та несплачених процентів; 19993,77 грн. сума 3% річних; 7496,58 грн. сума інфляційного збільшення; 93221,82 грн. сума штрафу.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24.07.2012 року вчинено виконавчий напис №3924 та запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 /т. 1 а. с. 84/.

На підставі виконавчого напису №3924 від 24.07.2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 05.02.2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження /т.1 а. с. 19/.

Згідно із частиною першою статті 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У частині першій статті 26 Закону України від 18 листопада 2003 року

№ 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених з метою забезпечення виконання зобовязань, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання в порядку, встановленому цим Законом;

продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України від 18 листопада 2003 року

№ 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачалось.

Згідно із частиною другою розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України від 18 листопада 2003 року

№ 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» для застосування до спірних правовідносин.

Отже, положення Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до вимог частини шостої статті 20 Закону України від

2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Статтею 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак такого способу, як звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса цією статтею (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), не передбачалось.

Отже, Закон України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» застосовується до спірних правовідносин лише в частині, що не суперечить Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», нормами якого, на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачалось такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, що не прийняв до уваги нотаріус вчиняючи 24.07.2012 року виконавчий напис про звернення стягнення на рухоме майно.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 12.06.2013 року № 6-54цс15, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі і підлягає скасуванню із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2, тобто слід визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 24.07.2012 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3924, щодо звернення стягнення на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі договору застави, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1170, яке передане в заставу ВАТ «Акціонерний комерційний банк «АВТОКРАЗБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «АВТОКРАЗБАНК»).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Ленінський відділ державної виконавчої служби дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 24.07.2012 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3924, щодо звернення стягнення на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі договору застави, посвідченого 10.03.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1170, яке передане в заставу ВАТ «Акціонерний комерційний банк «АВТОКРАЗБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «АВТОКРАЗБАНК»).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: