Справа № 742/5433/14 Провадження № 22-ц/795/346/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Білокур В. І. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника відповідача Буряка О.І.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання винним ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 17 грудня 2013 року; стягнення на його користь з Української транспортної страхової компанії коштів в сумі 11205 грн. 85 коп. за заподіяну матеріальну шкоду в результаті ДТП та 800 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, а всього в сумі 12005 грн. 85 коп.; стягнення з СТОВ «Дружба-Нова» на його користь суму франшизи за заподіяну йому шкоду внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 17 грудня 2013 року, близько 21:00 год., в м.Прилуки на перехресті вул.Вокзальна та вул.1 Травня, водій автомобіля марки ВАЗ-210994, д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова», ОСОБА_8, рухаючись по другорядній дорозі по відношенню до вул.Вокзальна, не надав переваги в русі автомобілю марки FORD SKORPIO д.н.з. НОМЕР_2, на якому рухався позивач, допустив зіткнення, в результаті чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. У кримінальному провадженні, чи в порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_8, який перебуває у трудових правовідносинах з СТОВ «Дружба-Нова», яке і є власником вказаного автомобіля та на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», не було офіційно визнано винним у скоєнні та наслідках цієї ДТП.

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 стосовно визнання ОСОБА_8 винним в скоєнні ДТП 17 грудня 2013 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року стягнуто на користь ОСОБА_5 з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 11505 грн. 85 коп. страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди; стягнуто на користь ОСОБА_5 з СТОВ «Дружба-Нова» 500 грн. франшизи; стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з даним рішенням ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне зясування обставин справи, просило скасувати рішення суду від 25 грудня 2014 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вина водія ОСОБА_8 в ДТП не доведена матеріалами справи, стосовно нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та після закриття кримінального провадження і станом на момент подачі апеляційної скарги ПрАТ «УТСК» чи ОСОБА_9 так і не звернулися до СВ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області з повідомленням про ДТП, яка мала місце 17 грудня 2013 року. Апелянт зазначає, що порушено законні права ПрАТ «УТСК», що унеможливило всебічно та об'єктивно дослідити наслідки ДТП та врегулювати даний спір у позасудовому порядку.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_5 не звертався з заявою до ПрАТ «УТСК» у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав договір страхування і повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Страхувальник також не звертався до страхової компанії з даними документами, а тому шкода має бути відшкодована завдавачем шкоди, тобто СТОВ «Дружба-Нова».

Крім того, апелянт зазначає, що представники ПрАТ «УТСК» не викликалися на огляд пошкодженого автомобіля.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що винність водія ОСОБА_8 у скоєнні та наслідках розглядуваної судом ДТП від 17 грудня 2014 року доведена матеріалами кримінального провадження. Оскільки на час ДТП ОСОБА_8 перебував в трудових відносинах із СТОВ «Дружба-Нова» на посаді фахівця служби безпеки з ненормованим робочим днем та постійно користувався автомобілем марки ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1, переданого йому відповідно до акту-прийому передачі транспортного засобу від 02 грудня 2013 року, цивільно-правова відповідальність автомобіля застрахована в ПрАТ «УТСК», а тому саме страхова компанія має відшкодувати страхове відшкодування, а СТОВ «Дружба-Нова» - заподіяну шкоду поза межами ліміту відповідальності страхового відшкодування, або в межах відшкодування суми франшизи.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 17 грудня 2013 року близько 21:00 год., в м.Прилуки на перехресті вул.Вокзальна та вул.1-Травня відбулася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій автомобіля марки ВАЗ 210994 д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова», ОСОБА_8, рухаючись по другорядній дорозі (вул. Вокзальна), не надав переваги в русі автомобілю марки FORD SKORPIO д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що рухався по головній дорозі (вул.1-Травня), в результаті чого автомобіль на якому рухався позивач зазнав механічних пошкоджень.

Вищенаведені фактичні обставини вказаної ДТП від 17 грудня 2013 року, підтверджуються матеріалами кримінального провадження №0001858, які досліджені в судовому засіданні, а їх копії знаходяться в матеріалах даної справи (а.с.9-22).

Судом першої інстанції досліджені матеріали кримінального провадження та даної цивільної справи та вірно встановлено вину водія ОСОБА_8 Так, згідно протоколу огляду місця події від 17 грудня 2014 року та схеми наслідків ДТП вбачається, що зіткнення транспортних засобів відбулося на перехресті вулиць Вокзальна та 1-Травня в м.Прилуки, що дане перехрестя було нерегульованим, при тому водій ОСОБА_8 рухався по другорядній дорозі, а водій ОСОБА_5 по головній дорозі (а.с.10-14). Оскільки за наслідками даної ДТП були пошкоджені транспортні засоби та відсутні потерпілі (окрім ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які отримав ОСОБА_8.), тому слідчий СВ Прилуцького МВ УМВС, керуючись ст.ст.110, 284 ч.1 п.2 КПК України, закрив кримінальне провадження за ознаками ст.286 ч.1 КК України. В п.4 цієї Постанови від 08 лютого 2014 року, слідчий вказав: «Працівникам ДАІ Прилуцького МВ УМВС за порушення вимог п.п.2.1, 16.11 ПДР України вирішити питання про притягнення винного до адміністративної відповідальності згідно ст.ст.124, 126 КУпАП» (а.с.8). Однак, довідкою начальника ВДАІ з обслуговування м.Прилуки та Прилуцького району УМВС України в Чернігівській області підтверджується, що на ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в період поточного року протоколи за ст.ст. 124, 126 КУпАП не складались (а.с.33).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Оскільки слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження та за відсутності постанови суду про притягнення винного в ДТП до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вищенаведені докази у даній справі свідчать про винність саме водія ОСОБА_8 у скоєнні та наслідках розглядуваної судом ДТП від 17 грудня 2014 року, оскільки він рухаючись по другорядній дорозі (вул.Вокзальна) при переїзді нерегульованого перехрестя не надав переваги в русі автомобілю під керуванням позивача ОСОБА_5 який рухався по головній дорозі (вул.1-Травня), чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України який вказує на те, що: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».

Виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає безпідставними посилання апелянта, що суд не надав належної оцінки доказам та, що вина ОСОБА_8 не доведена.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу посилання апелянта на ст.33, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов'язкового письмового надання страховику повідомлення про ДТП встановленого зразка.

Як роз'яснив в п.16 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові.

Оскільки відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди само собою, відповідальність якої застрахована вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбачено ст.33 вищезгаданого Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком в межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, оскільки страхувальник до ПрАТ «УТСК» з заявою про дорожньо-транспортну пригоду не звертався та крім того, представника страхової не було викликано на огляд автомобіля, цивільно-правова відповідальність настає у СТОВ «Дружба-Нова», а не у ПрАТ «УТСК».

ОСОБА_8 перебував в трудових відносинах із СТОВ «Дружба-Нова» на посаді фахівця служби безпеки з ненормованим робочим днем та постійно і правомірно користувався автомобілем марки ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до акту-прийому передачі транспортного засобу від 02 грудня 2013 року, що належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.20-21).

З пояснень представника СТОВ «Дружба-Нова» та самого ОСОБА_8 вбачається, що приблизно о 21 годині 17.03.2013 року він повертався з місця роботи в смт. Варва додому, в м. Прилуки, де і сталася ДТП.

Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а тому, СТОВ «Дружба-Нова» повинна відшкодувати заподіяну шкоду в межами ліміту відповідальності страхового відшкодування.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно Висновку №007/13 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля FORD SKORPIO, д.н.з. НОМЕР_2, вартість матеріального збитку в результаті його пошкодження в ДТП від 17 грудня 2013 року становить 11205 грн. 85 коп. та вартість проведення цього дослідження становить 800 грн. (а.с.23-32).

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи вищенаведене, вважає за необхідне стягнути з відповідача СТОВ «Дружба-Нова» 12005 грн. 85 коп.(11205,85 + 800) за заподіяну матеріальну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В зв'язку з цим, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, позовні вимоги ОСОБА_5 частковому задоволенню в частині стягнення відшкодування шкоди з СТОВ «Дружба-Нова».

В задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» належить відмовити.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати, а саме, підлягає стягненню з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. у відшкодування судового збору за подання позовної заяви в суді першої інстанції та на користь ПрАТ «УТСК» 121 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відпові- дальністю «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_5 12005 (дванадцять тисяч п'ять) грн. 85 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_5 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. у відшкодування судового збору.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: