Номер провадження: 22-ц/785/8924/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року про відмову у задоволенні подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про забору у виїзді за межі України ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний шлюб, зареєстрований 25.02.2005 року відділом РАЦС Житомирського МУЮ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 21.01.2013 року до досягнення донькою повноліття, тобто до 30.07.2023 року.

09.09.2015 року Другий Київський ВДВС ОМУЮ звернулись до суду з поданням, по якому просили встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 до виконання зобовязань за рішенням суду, посилаючись на те, що 11.04.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання дитини. Станом 30.06.2015 року заборгованість боржника становить 12112,85 грн. Рішення суду боржник не виконує.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2015 року у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду відмовлено.

23.09.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу районного суду, по якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу про задоволення подання ДВС, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у задоволенні подання ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника, районний суд, виходив того, що заявником не доведено ухилення боржника від виконання зобовязання.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду передчасним.

Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний шлюб, зареєстрований 25.02.2005 року відділом РАЦС Житомирського МУЮ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 21.01.2013 року до досягнення донькою повноліття, тобто до 30.07.2023 року.

18.03.2013 року за вказаним рішенням районного суду був вданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні Другого Київського ВДВС ОМУЮ.

11.04.2013 року постановою державного виконавця Другого Київського ВДВС ОМУЮ відкрите виконавче провадження.

09.09.2015 року Другий Київський ВДВС ОМУЮ звернулись до суду з поданням, по якому просили встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 до виконання зобовязань за рішенням суду, посилаючись на те, що станом 30.06.2015 року заборгованість боржника становить 12112,85 грн. Рішення суду боржник не виконує.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межи України - до виконання зобовязань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України.

За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця - ст.377 ЦПК України.

Таким чином, законом визначений порядок розгляду такого подання, а саме - без виклику сторін та заінтересованих осіб, але з обов'язковою участю державного виконавця.

Суд першої інстанції в порушення вказаних вище норм матеріального і процесуального права розглянув подання ДВС без участі державного виконавця, незважаючи на те, що ч.2ст.377 ЦПК України така участь державного виконавця передбачена.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.

Крім того, суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження», не витребувавши для огляду матеріалів виконавчого провадження, а лише обмежився матеріалами подання, та за результатами розгляду постановив ухвалу про відмову у його задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки районний суд порушив порядок, встановлений для вирішення цього питання.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

02.12.2015 року м. Одеса