Справа № 461/1145/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5392/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Струс Л.Б. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 представника позивачки ОСОБА_4; ОСОБА_5 представника ЛОО НСЖУ; третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України, треті особи Львівська обласна державна телерадіокомпанія та Національна рада з питань телебачення і радіомовлення, про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивачки інформацію, поширену у листі Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України від 18.11.2014 року № 178/1, а саме викладену у фрагменті листа: „ведуча журналіст ОСОБА_4 допустила низку порушень Етичного кодексу українського журналіста, а саме: надання недостовірної інформації; некоректні, упереджені та субєктивно-оціночні судження. Окрім цього, на думку членів секретаріату ЛОО НСЖУ, у згаданій передачі прозвучало заздалегідь організоване наклепницьке запитання радіослухача, яке ведуча, розуміючи його недостовірний характер, не спростувала у прямому ефірі, що може свідчити про її заангажованість; зобовязати відповідача відкликати вище згаданий лист від 18.11.2014 року № 178/1 та спростувати недостовірну інформацію про позивачку шляхом надсилання листа про це на адресу генерального директора Львівської обласної державної телерадіокомпанії, а також стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідачем було поширено неправдиву інформацію, яка порушує її особисті немайнові права, оскільки відповідачем не наведено вичерпних пунктів Етичного кодексу українського журналіста, які вона ніби-то порушила, а також не надано жодних доказів в обгрунтування твердження про ніби-то заздалегідь організоване наклепницьке запитання радіослухача, чим позивачці заподіяно моральну шкоду, яка повязана з переживаннями через безпідставне притягнення її до дисциплінарної відповідальності та несправедливим ставленням до неї вищого її керівництва (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий позов частково задоволено.

Визнано недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 інформацію, що поширена у листі Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України від 18.11.2014 року № 178/1 та викладена у фрагменті листа: „на думку членів секретаріату ЛОО НСЖУ, у згаданій передачі прозвучало заздалегідь організоване наклепницьке запитання радіослухача, яке ведуча, розуміючи його недостовірний характер, не спростувала у прямому ефірі, що може свідчити про її заангажованість.

Зобовязано Львівську обласну організацію Національної спілки журналістів України спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом надсилання листа до Львівської обласної телерадіокомпанії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (66-67).

Рішення суду оскаржив відповідач - Львівська обласна організація Національної спілки журналістів України.

Апелянт просить рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що інформація, яку позивачка вважає недостовірною, не містить жодних фактичних даних та за своєю правовою природою є оціночним судженням в розумінні положень ЦК України та Закону України „Про інформацію, а відтак не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, оскільки словосполучення „на думку і „може свідчити безпосередньо і чітко вказують на те, що ця інформація за своїм змістом є оцінкою радіопередачі за участю позивачки, виражає субєктивну думку відповідача та спростуванню не підлягає.

Вважає, що із твердження, яке позивачка просила спростувати, а суд визнав недостовірним, не вбачається, що саме позивачка організувала та замовила дзвінок радіослухача Юрія, а також вважає, що позивачка не довела, що твердження про організацію і замовність дзвінка стосується саме її, а відтак вона не вправі була вимагати спростування такої інформації, а суд визнавати її недостовірною.

Покликається на те, що особа, яка вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вправі скористатися наданим їй частиною 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь

Звертає увагу на те, що частини 3 у ст. 227 ЦК України, на яку послався суд в оскаржуваному рішенні, взагалі не існує, а ч.3 ст. 277 ЦК України (яку, на думку апелянта, мав на увазі суд) втратила чинність ще 27.03.2014 року, а відтак вважає, що до спірних правовідносин були застосованими норми матеріального права, які втратили чинність.

Звертає увагу на те, що у наказі Львівської обласної державної телерадіокомпанії від 21.11.2014 року, яким позивачці було оголошено догану, міститься посилання на лист відповідача від 18.11.2014 року № 178/1, а даний наказ позивачка не оскаржувала.

Звертає увагу на те, що позивачка є журналістом та директором Львівського обласного радіо, яке є структурним підрозділом Львівської обласної державної телерадіокомпанії, а відтак вважає її публічною та посадовою особою, яка згідно ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функції, а у відповідності до розяснень, які містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи (а.с. 75-77; 83-84).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та третьої особи ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Часткове задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що інформація, поширена у листі Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України від 18.11.2014 року № 178/1, є фактичним твердженням, а відтак підлягає спростуванню, оскільки є недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, та порушує честь, гідність та ділову репутацію позивачки.

Однак, вище наведені висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені за неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд при його ухваленні керувався частиною 3 ст. 277 ЦК України, якою було встановлено (в редакції Закону № 3261-ІУ від 22.12.2005 року), що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

В той же час, на час виникнення спірних правовідносин (надіслання відповідачем листа від 18.11.2014 року № 178/1, розміщена у якому інформація і є предметом оскарження) вище згадана норма матеріального права втратила свою чинність, оскільки частину 3 ст. 277 ЦК України було виключено на підставі Закону № 1170-УІІ від 27.03.2014 року, а відтак суд не мав права керуватися нею при ухваленні оскаржуваного рішення.

За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлювання поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України „Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 Закону України „Про інформацію передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, згідно з розясненнями, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України „Про пресу, ст. 65 Закону України „Про телебачення і радіомовлення) у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації, яка міститься у листі Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України від 18.11.2014 року № 178/1 та викладена у фрагменті листа: „на думку членів секретаріату ЛОО НСЖУ, у згаданій передачі прозвучало заздалегідь організоване наклепницьке запитання радіослухача, яке ведуча, розуміючи його недостовірний характер, не спростувала у прямому ефірі, що може свідчити про її заангажованість, недостовірною, суд першої інстанції повинен був визначитися з характером такої інформації, та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

На переконання колегії суддів, словосполучення „на думку і „може свідчити свідчать про те, що інформація, викладена у вище згаданому фрагменті листа відповідача, є оціночним судженням останнього, оскільки не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом носить характер оціночних суджень на основі отриманої інформації з листа ОСОБА_6 на імя відповідача та в результаті прослуховування аудізапису радіопередачі від 26.09.2014 року за участю позивачки (як радіоведучої) та ОСОБА_6 і є не чим іншим, як субєктивною думкою відповідача щодо згаданої радіопередачі, а відтак спростуванню та доведенню її правдивості не підлягає.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову позивачці у задоволенні її позовних вимог до відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської обласної організації Національної спілки журналістів задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог до Львівської обласної організації Національної спілки журналістів України у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: