Справа № 203/6345/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 лютого 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: представника позивача - Павлової Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Центр міста» про визнання договору недійсним(а.с.1-4)

Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог, послались на те, що 21.12.2006 року між ПП «Центр міста» та ОСОБА_2 було укладено договір про інвестування в житлове будівництво № 86, в момент укладення якого було допущено недодержання стороною (сторонами) вимог статті 203 ЦК України, а саме: ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем, відповідно до чинного цивільного законодавства України майнових прав, оскільки останній відчужив їх відповідачу неправомірно, договір є формальним, оскільки дані права в подальшому були заставним майном за кредитним договором № DNHLGB00000654 укладеним 29.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, та момент відчуження належали іншій особі, тому просив суд визнати недійсним в договір про інвестування житлвого будівництва № 86 від 21.12.2006 року укладений між ОСОБА_2 та П.П. «Центр Міста», в особі директора ОСОБА_3 та стягнути судові витрати(а.с.1-4)

В судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. 59,67-70,73-84,87-98,101,104-106,111-112))

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 23.08.2005 року ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір № 78 про інвестування житлового будівництва, за умовами якого Інвестор зобов'язується взяти участь в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а Забудовник зобов'язується організувати його будівництво згідно договірних умов і передати Інвестору в власність - квартиру будівельний №13, загальною площею 122,3 кв.м., розташованою на 6 поверсі вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується копією договору № 78 від 23.08.2005 року та графіком інвестування від 23.08.2005 року (а.с.5-9)

Також, встановлено, що 21.12.2006 року ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір № 86 про інвестування житлового будівництва, за умовами якого Інвестор зобов'язується взяти участь в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а Забудовник зобов'язується організувати його будівництво згідно договірних умов і передати Інвестору в власність - квартиру будівельний №13, загальною площею 122,3 кв.м., розташованою на 6 поверсі вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується копією договору № 86 від 21.12.2006 року (а.с.11-12)

29.12.2006 року між ОСОБА_4 (Первісний Інвестор), ОСОБА_3 (Новий Інвестор) та ПП «Центр міста» (Забудовник) в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого, (Первісний Інвестор) передав, а (Новий Інвестор) прийняв на себе всі права та обов'язки за договором про інвестування житлового будівництва від 23.08.2005 року № 78, укладеному між (Забудовником) та (Первісним Інвестором), по даному договору (Новий Інвестор) зобов'язується нести всі права та обов'язки (Первісного Інвестора) по вищевказаному договору, (Забудовник) підтверджує свою згоду на уступку прав та обов'язків від (Первісного Інвестора) (Новому Інвестору) за договором про інвестування житлового будівництва від 23.08.2005 року № 78, а також, після триденного строку з моменту набрання чинності даного договору (Первісний Інвестор) зобов'язаний передати (Нового Інвестору) всю документацію, необхідну для реалізації (Новим Інвестором) своїх прав і обов'язків, одержаних ним у результаті підписання цього договору(а.с.16)

В судовому засіданні встановлено, що 29.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNHLGB00000654, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляду траншу шляхом відкриття не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 114 006, 55 доларів США, в тому числі 98 767, 11 доларів США на наступні цілі: оплата за договором № 78 про інвестування житлового будівництва від 23.08.2005 року та 15 239,44 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,05% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в період сплати, з кінцевим погашенням заборгованості не пізніше 29 грудня 2021 року. Забезпеченням виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором є: договір застави майнових прав на отримання грошових коштів за договором № 78 про інвестування житлового будівництва від 23.08.2005 року, а також інші види застави, іпотеки, поруки, які надані позивачу з метою забезпечення зобов'язань по даному договору, що підтверджується копією кредитного договору від 29.12.2006 року(а.с.17-20)

Також, 29.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав № DNHLGB00000654 відповідно до якого, предметом даного договору є надання відповідачем ОСОБА_3 в заставу майнові права, що виникають з попереднього договору № 78 про інвестування житлового будівництва від 23.08.2005 року та договору від 29.12.2006 року, укладених між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ПП «Центр міста», в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед позивачем, в разі невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, забезпечених заставою, позивач має вищий пріоритет задоволення за рахунок предмета застави своїх порушених прав перед іншими кредиторами, що підтверджується копією договору застави майнових прав № DNHLGB00000654 від 29.12.2006 року(а.с.13-15)

Крім того, 29.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) № DNHLGB00000654, предметом цього договору є відступлення ОСОБА_3 позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного між ними договору застави майнових прав на отримання грошових коштів від 29.12.2006 року, право вимоги, що випливає з договору № 78 від 23.08.2005 року та договору від 29.12.2006 року, укладених між ОСОБА_3 та ПП «Центр міста»(а.с.10)

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору і додатків до нього, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність», Закону України «Про заставу».

Статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект, такими цінностями можуть бути: рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Пунктами 4, 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти у вигляді кредитів, випуску в установленому законодавством порядку цінних паперів і позик. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст.6, 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що при укладанні спірного договору про інвестування житлового будівництва № 86 від 21.12.2006 року між ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2, були допущені порушення ст.203 ЦК України, оскільки на момент вчинення вказаного правочину він суперечив іншому, а саме договору про інвестування житлового будівництва № 78 від 23.08.2005 року ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_4 що стосується тих самих майнових прав, а саме на отримання у власність - квартиру будівельний №13, загальною площею 122,3 кв.м., розташованою на 6 поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний договір про інвестування житлового будівництва № 78 від 23.08.2005 року був укладений раніше ніж спірний договір, лише 29.12.2006 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого, ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняв на себе всі права та обов'язки за договором про інвестування житлового будівництва № 78 від 23.08.2005 року, а тому станом на 21.12.2006 року ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 не мав повноважень та прав укладати договір № 86 від 21.12.2006 року з ОСОБА_2

Крім того, договір № 78 від 23.08.2005 року мав правові наслідки, оскільки ОСОБА_3 та ПП «Центр міста» в особі директора ОСОБА_3 підтвердили в подальшому, після 21.12.2006 року, володіння та право розпорядження майновими правами саме за вказаним договором, тому на його підставі були укладені кредитний договір, договір застави майнових прав та договір відступлення права вимоги (цесія), тобто мав юридичні наслідки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, що, в свою чергу, зумовлює необхідність задовольнити позов та визнати недійсним договір про інвестування житлового будівництва № 86 від 21.12.2006 року укладений між ОСОБА_2 та ПП «Центр Міста».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.88, 89 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, приходить до висновку, що сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір (а.с.21) підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідачів в рівних частках.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.6, 11, 23, 203, 215, 216, 525, 626, 627, 629, 634, 638 ЦК України, ст.ст..19-20, 28 Закону України «Про заставу», ст.ст.2,7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст.10, 11, 57-59, 64, 88, 89, 169, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним договір про інвестування житлового будівництва № 86 від 21.12.2006 року укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Центр Міста».

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у рахунок повернення судових витрат в рівних частках по 81,20 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур