Провадження № 2-334/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства »Банк Кіпру», Публічного акціонерного товариства» Альфа Банк» про розірвання Кредитного договору, визнання Іпотечного договору припиненим, виключення інформації про реєстрацію договору іпотеки, виключення квартири з Державного реєстру заборон на відчуження майна, визнання Договорів поруки такими, що втратили чинність та зобов»язання видати довідку про відсутність заборгованості, визнання недійсним Договору факторингу, визнання недійсним Договору про передачу прав на Іпотечними договорами, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить розірвати Кредитний договір № 31/38-1038/010 від 24.12.2010 року, укладений між нею та ПАТ »Банк Кіпру», визнати Іпотечний договір від 24.12.2010 року, укладений між ПАТ »Банк Кіпру» та нею, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 припиненим, виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер № 2359 від 24.12.2010 року про реєстрацію Договору іпотеки, виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна, визнати Договори поруки № 31/38-1038/2010/1 та № 31/38-1038/2010/2 від 24.12.2010 року, укладені між нею та ПАТ »Банк Кіпру» такими, що втратили чинність, а також зобов»язати відповідача - ПАТ »Банк Кіпру» надати їй довідку про відсутність кредитної заборгованості за умовами Кредитного договору.

В лютому 2015 року представник позивачки звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог і просить додатково визнати недійсним Договір факторингу №2 від 21.07.2014 року, укладений між ПАТ »Банк Кіпру» та ПАТ »Альфа Банк» та визнати недійсним Договір №2 про передачу прав за Іпотечними договорами від 21.07.2014 року, укладений між відповідачами.

Сторони вдруге, а саме 31.03.2015 року та 20.04.2015 року в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд до відома не поставили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..157 ЦПК України суд має розглянути справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі - одного місяця.

Встановлено, що провадження в даній справі було відкрито судом 05.11.2014 року.

За змістом ч.3 ст.169 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України позовна заява залишається судом без розгляду за таких умов у сукупності: а/ належного повідомлення позивача про час і місце проведення судового розгляду; б/ позивач повторно не з»явився в судове засідання; в/від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача вдруге, а саме: 31.03.2015 року та 20.04.2015 року в судове засідання не з»явився.

Суд при цьому враховує, що однією з основних конституційних засад відправлення правосуддя та елементом справедливого і публічного судового розгляду, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання.

Це ж закріплено і в ч.1 ст.158 ЦПК України.

Порядок вручення судових повісток визначено ст.74 ЦПК України.

Про час розгляду справи судом 31.03.2015 року представник позивача був повідомлений шляхом направлення йому SMS-повідомлення, про що ним 04.11.2014 року була подана до суду заявка про отримання судових повісток,повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлень на мобільний номер телефону, приведений ним у заявці.

Згідно з довідкою про доставку SMS повідомлення про розгляд справи судом 31.03.2015 року о 10.30 було доставлено представнику позивачки 05.03.2015 року о 22.15.

Про час розгляду справи судом 20.04.2015 року об 11.00 представник позивачки був повідомлений безпосередньо в суді під розписку.

/ а.с. 28; 104; 109 /

Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.74 ЦПК України судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв»язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Враховуючи дану норму закону, фіксування інформації про доставку представнику позивачки SMS-повідомлення, а також наданого суду права повідомляти про час розгляду справи судом під розписку, суд вважає повідомлення представника позивачки про час розгляду справи судом 31.03.2015 року та 20.04.2015 року належним.

Будучи належним чином повідомленим про час розгляду справи, заяву про розгляд справи в його відсутності представник позивачки до суду не подавав.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов»язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов»язки.

Не з»являючись у судові засідання, отримуючи судові повістки, останній рухом справи в суді не цікавиться.

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦПК України суд постановлює ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з"явився в судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Виходячи з викладеного вище, належного повідомлення представника позивача про час розгляду справи та повторної його неявки в судове засідання,суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому також враховує, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Заборона зловживання правом міститься також у ст. 13 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством ,суд вважає, що представник позивачки, не з»являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу,зловживає своїми процесуальними правами, а тому суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст.157 - 158, 169, 207 п.3 ч.1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства »Банк Кіпру», Публічного акціонерного товариства» Альфа Банк» про розірвання кредитного договору, визнання іпотечного договору припиненим, виключення інформації про реєстрацію договору іпотеки, виключення квартири з Державного реєстру заборон на відчуження майна, визнання договорів поруки такими, що втратили чинність та зобов»язання видати довідку про відсутність заборгованості, визнання недійсним Договору факторингу, визнання недійсним Договору про передачу прав на іпотечними договорами залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання

копії ухвали.

Суддя