АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/805/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/218/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Заліщицького районного суду від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_4 вона перебуває в зареєстрованому 21.03.1998 року шлюбі та під час шлюбу в 2009 році ними була придбана нежитлова будівля (телятник) в с. Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області за спільні кошти, які вони отримали від реалізації своєї квартири. Рішенням Заліщицького районного суду №597/723/13-ц від 15.07.2013 року проведено поділ майна подружжя та за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району. При укладенні ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 у нього як у співвласника спільного майна подружжя були відсутні необхідні повноваження, щодо реалізації вказаного майна. ОСОБА_4 мав право продати лише 1/2 частку телятника, яка фактично йому належала. Саме для реалізації 1/2 частки нежитлової будівлі відповідач ОСОБА_4 і попросив позивачку надати відповідну згоду, яка була посвідчена нотаріально. Продавати свою частку телятника у позивачки намірів не було, відтак продавши цілу нежитлову будівлю (телятник) відповідач ОСОБА_4 порушив її права.

Змінивши в судовому засіданні позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати договір недійсним з моменту вчинення та скасувати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, поза межами населеного пункту, комплекс будівель і споруд, будинок НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15.01.2014 року в частині 1/2 частки вказаного майна.

В жовтні 2014 року ОСОБА_2звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, поза межами населеного пункту, будинок НОМЕР_1, загальною площею 382,5 кв.м., який продано за 106450,00 грн., покликаючись на те, що відповідачу ОСОБА_4 на момент відчуження даного нерухомого майна 15.01.2014 року ОСОБА_3 було відомо, що у відділі державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції на виконанні перебуває рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованості згідно договору позики, тому він був зобов'язаний повідомити про це покупця. Крім того, даним договором купівлі-продажу ОСОБА_4 свідомо ухилився від виконання вищевказаного рішення суду.

Рішенням Заліщицького районного суду від 03 грудня 2014 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 Володимирівнипро визнання недійсним договору купівлі-продажувідмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника) НОМЕР_1, що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району, загальною площею 382,5 кв.м., який продано за 106450 грн. задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району, поза межами населеного пункту, комплекс будівель і споруд, будинок НОМЕР_1, який укладений 15.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №32.

Додатковим рішенням Заліщицького районного суду від 17 грудня 2014 року вирішено судові витрати позивачки ОСОБА_1 в розмірі 243 грн. 60 коп. та відповідача ОСОБА_3 в розмірі 1722 грн. покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Судові витрати позивача ОСОБА_2 в розмірі 243 грн. 60 коп. стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задоволити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що відповідачем ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу вищевказаного нежитлового приміщення було порушено вимогу ч.1 ст. 659 ЦК України та не повідомлено про права третіх осіб на вказане майно.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В обгрунтування вимог зазначає, що ОСОБА_2 не є належним позивачем по даній справі, оскільки він не являється співвласником згаданого спірного нерухомого майна та укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не порушені права ОСОБА_2, щодо виконання ОСОБА_4 зобов'язання за договором позики. Так як ОСОБА_4 реалізувавши телятник та отримавши за нього плату в розмірі 106450 грн., в першу чергу як добросовісний позичальник зобов'язаний був цими грошима покрити своє боргове зобов'язання перед ОСОБА_2, чого умисно він не зробив.

Отже, апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено його право володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке він придбав згідно договору купівлі-продажу від 15 січня 2014 року.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Апелянт ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, просить її задовільнити, посилаючись на те, що спірну будівлю ним придбано у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_2 апеляційних скарг не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_4 не з'явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Заліщицького районного суду №597/723/13-ц від 15.07.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та скасування постанови про арешт задоволено. Постанова ДВС про арешт майна ОСОБА_4 скасована, та за ОСОБА_1 визнано право власності крім іншого на 1/2 частину нежитлового приміщення (телятника), що розташований в АДРЕСА_1.

15 січня 2014 року ОСОБА_1 дала згоду ОСОБА_4 на продаж нежитлової будівлі (телятника) що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області загальною площею 382.5 кв.м. набутої у власність в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Вказана згода посвідчена нотаріально та ОСОБА_1 роз'яснено зміст заяви та статтей 60-63, 65 Сімейного кодексу України (а.с.39).

Виходячи з цього безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо наміру продажі своєї частки вказаним апелянтом, а тому її апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника) НОМЕР_1, що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району, загальною площею 382,5 кв.м., який продано за 106450 грн. та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться на території Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району, поза межами населеного пункту, комплекс будівель і споруд, будинок НОМЕР_1, який укладений 15.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №32, суд першої інстанції виходив з того, що спірна будівля повинна перебувати під арештом та відносно неї не міг бути укладений договор купівлі-продажу.

Вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Так 30.07.2013 року начальником відділу ДВС Заліщицького РУЮ Хованцем А.І. було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження, а саме крім іншого на 1/2 частину спірного телятника.

Ухвалою Заліщицького районного суду №597/960/13-ц від 13.11.2013 року вищевказану постанову начальника ДВС про накладення арешту скасовано та вказано, що при накладенні арешту на 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Дзвиняч по вул. Промислова 7, Заліщицького району державний виконавець не встановив дійсної вартості майна скаржника, тим самим порушив його право власності на дане майно. В частині вимог скаржника про зобов'язання начальника відділу ДВС виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4 відмовлено, так як це могло б унеможливити виконання судових рішень.

Дану ухвалу суду першої інстанції ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26.12.2013 року в частині відмови у виключенні запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень скасовано. В цій частині постановлено нову ухвалу, якою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4 виключено.

Ухвала апеляційного суду набрала чинності з часу її проголошення, а тому станом на 15 січня 2014 року, час реєстрації договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника) між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був відсутній арешт на вказане майно.

Вказані обставини в суді першої інстанції підтвердила третья особа приватний нотаріус Заліщицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 яка пояснила, що 15 січня 2014 року під час реєстрації договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (телятника) між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вона перевірила відсутність обтяжень на дане майно в Державному реєстрі речових прав. Жодних обтяжень виявлено не було, тому спірний договір відбувся на підставі та з дотриманням норм діючого законодавства України. ОСОБА_1 нотаріально посвідченою заявою надалаОСОБА_4 дозвіл на продаж всього телятника.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вказані норми Закону не були порушені при укладенні спірного правочину, а тому суд першої інстанції безпідставно задоволив позовні вимоги ОСОБА_2 пославшись при цьому на те, що в договорі-купівлі продажу не конкретизовано місце розташування майна, яке відчужується даним договором, а саме: не зазначено назву вулиці в с.Дзвиняч, Заліщицького району на якій знаходиться нежитлова будівля (телятник).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено невірні висновки за обставинами справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Заліщицького районного суду від 03 грудня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 1722 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма