Справа №591/138/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/859/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2015 року

за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2015 року задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції.

Тимчасово, до повного погашення заборгованості, обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду.

Вказану ухвалу суду боржник оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні подання.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що державним виконавцем не доведено факт ухиляння ОСОБА_3, як боржника, від виконання виконавчого листа № 2-1842 від 16 липня 2010 року про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 155487,94 грн., а також 1286,49 грн. судових витрат. Навпаки, як стверджує боржник, він не перешкоджав, а усіляко сприяв реалізації належного йому на праві власності заставного автомобіля Тойота Камрі, за рахунок реалізації якого можливе виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості.

Більше того, як вказано в апеляційній скарзі, з незрозумілих для нього причин державним виконавцем складені акти від 23 вересня 2014 року та від 24 жовтня 2014 року про відсутність боржника за адресою: АДРЕСА_1, в той час як він за цією адресою не зареєстрований та не проживає, про що достеменно було відомо державному виконавцю.

Крім того, боржник запевняє, що він не має наміру виїжджати за межі України, оскільки має тут постійне місце проживання та, до того ж, є батьком малолітньої дитини, у зв'язку з чим у суду також не було підстав для задоволення подання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-1842, виданий 16 липня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в сумі 155487 грн. 94 коп., а також судових витрат в сумі 1286 грн. 49 коп. (а.с.18).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 17 травня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.3).

Актом державного виконавця від 09 липня 2013 року описано і накладено арешт на належний боржнику ОСОБА_3 автомобіль Toyota Camry, 2.4, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10-11).

За результатами виходів державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 зазначений автомобіль за вказаною адресою не був виявлений, а також встановлено, що боржник за цією адресою не проживає, а вказана квартира продана третій особі і не знаходиться у власності боржника, про що було складено відповідні акти від 23 вересня 2014 року та від 24 жовтня 2014 року (а.с.13, 14).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 24 жовтня 2014 року залучено дільничного інспектора СМВ УМВС України в Сумській області для приводу боржника ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та доставляння того до відділу ДВС Сумського МУЮ на 07 листопада 2014 року (а.с.15).

20 листопада 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції своєю постановою оголосив розшук майна боржника, а саме: легкового автомобіля Toyota Camry, 2.4, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, у зв'язку з чим іншою постановою державного виконавця від 20 листопада 2014 року зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1842 (а.с.16, 17).

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду, суд першої інстанції керувався вимогами ст.377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обов'язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

На підставі визначених у ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У зв'язку із зазначеним, на думку колегії суддів, сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчими документами або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Для підтвердження факту ухиляння боржника від виконання зазначених зобов'язань на користь ПАТ «УкрСиббанк» державний виконавець надав копію актів від 23 вересня 2014 року та від 24 жовтня 2014 року щодо його виходу за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1, копію постанови від 24 жовтня 2014 року про привід боржника, а також копію постанови від 20 листопада 2014 року про оголошення розшуку майна боржника.

Однак, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 з 04 листопада 2014 року зареєстрований за іншою адресою, ніж та, за якою вчинялись виконавчі дії державним виконавцем, а саме: зареєстрований і мешкає по АДРЕСА_2, що підтверджує факт того, що він не знав і не міг знати про вчинення державним виконавцем вищевказаних виконавчих дій (а.с.46, 51).

Ще якихось доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання вказаних у поданні зобов'язань, державний виконавець не зазначив та й не додав документів виконавчого провадження, які б підтверджували даний факт.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх боргових зобов'язань, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про для задоволення клопотання державного виконавця про тимчасове обмеження цього боржника у праві виїзду за межі України є передчасним.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як його висновки з приводу ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості є необґрунтованими, ухвалу місцевого суду від 14 січня 2015 року в даній справі необхідно скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2015 року в даній справі скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -