Справа № 363/2441/14 Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/1128/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 18 16.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі - Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про стягнення грошового вкладу і відсотків за депозитним договором та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ КБ «Південкомбанк») на свою користь суму грошового вкладу у розмірі 1 300 000 грн. та нараховані відсотки у розмірі 28 836 грн. відповідно до договору банківського вкладу від 07 листопада 2013 року; суму грошового вкладу у розмірі 100 000 та нараховані відсотки у сумі 1 183 грн. відповідно до договору банківського вкладу від 17 січня 2014 року, а також моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Вимоги позову обгрунтував тим, що 07 листопада 2013 року між ним та ПАТ КБ «Південкомбанк» був укладений договір банківського вкладу «Акційний» № 4272Д-21Ф, за умовами якого він передав банку грошові кошти у сумі 1 300 000 грн. строком зберігання до 07 червня 2014 року зі сплатою банком 22,5 % річних щомісяця. По закінченню строку розміщення вкладу банк відповідно до пункту 3.1.1 вказаного договору банківського вкладу зобов'язується повернути йому вклад та сплатити нараховані проценти. 05 червня 2014 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою про відмову від продовження строку дії договору та просив повернути йому суму грошового вкладу у розмірі 1 300 000 грн. і нараховані відсотки за останній місяць у сумі 28 836 грн., однак відповідач відмовився повернути йому грошові кошти.

Позивач зазначав, що 17 січня 2014 року він також уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Акційний» №4597Д-21Ф, за умовами якого він передав банку грошові кошти у сумі 100 000 грн. строком зберігання до 17 травня 2014 року зі сплатою банком 24 % річних щомісяця. Відповідно до пункту 3.1.1 вказаного договору банківського вкладу по закінченню строку розміщення вкладу банк зобов'язався повернути йому вклад та сплатити нараховані проценти. У зв'язку з закінченням строку розміщення вкладу, 05 червня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про повернення грошового вкладу у розмірі 100 000 грн. та нарахованих відсотків у сумі 1 183 грн., однак відповідач відмовився повернути йому грошові кошти. Такі дії відповідача завдали йому моральної шкоди, оскільки перебуває у нервовій напрузі з приводу неможливості отримання своїх грошових коштів та вимушений позичати кошти у своїх друзів на утримання своєї сім'ї. Враховуючи наведене ОСОБА_2 просив його позов задовольнити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором банківського вкладу від 07 листопада 2013 року - 1 300 000 грн. та 28 836 грн. відсотків.

Стягнуто з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором банківського вкладу суму від 17 січня 2014 року - 100 000 грн. та 1183 грн. відсотків.

Стягнуто з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Південкомбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено зобов'язання за договорами банківського вкладу щодо повернення позивачу депозитних коштів та відсотків за користування депозитом, строк дії яких закінчився, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення депозитних коштів та відсотків, розмір яких визначено позивачем.

Також суд зазначив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, оскільки невиконання відповідачем умов договорів банківського вкладу призвело до душевних страждань та скрутного матеріального становища позивача, який є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи і матеріального доходу, окрім мінімальної пенсії, не має.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Південкомбанк» був укладений договір банківського строкового вкладу «Акційний» № 4272Д-21Ф, за умовами якого він вніс на рахунок банку грошові кошти у сумі 1 300 000 грн. строком до 07 червня 2014 року зі сплатою 22,5 % річних (а.с.4-5).

Відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.5 цього договору банківського вкладу, після закінчення строку розміщення вкладу, вкладник доручає банку перерахувати суму вкладу на поточний картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в банку. Виплата процентів за вкладом за попередній місяць проводиться в безготівковій формі шляхом зарахування на поточний картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в банку, починаючи з першого числа кожного місяця та в день повернення вкладникові суми вкладу в повному обсязі.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору банківського вкладу банк зобов'язався повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення, а також сплатити нараховані по вкладу проценти.

Також судом встановлено, що 17 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Південкомбанк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 4597Д-21Ф «Акційний», за умовами якого він вніс на рахунок банку грошові кошти у сумі 100 000 грн. строком до 17 травня 2014 року зів сплатою 24 % річних (а.с.6-7).

Відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.5 цього договору банківського вкладу, після закінчення строку розміщення вкладу, вкладник доручає банку перерахувати суму вкладу на поточний картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в банку. Виплата процентів за вкладом за попередній місяць проводиться в безготівковій формі шляхом зарахування на поточний картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в банку, починаючи з першого числа кожного місяця та в день повернення вкладникові суми вкладу в повному обсязі.

Згідно з пунктом 3.1.1 договору банківського вкладу банк зобов'язався повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення, а також сплатити нараховані по вкладу проценти.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що після закінчення дії договору банківського вкладу від 17 січня 2014 року на картковий рахунок позивача № НОМЕР_2 банком 21 травня 2014 року перераховано депозитний вклад у сумі 100 000 грн.

Відповідно до виписки по особовому рахунку станом на 21 травня 2014 року вихідний залишок на картковому рахунку ОСОБА_2 становить 135 244 грн. 82 коп. (а.с.70).

Позивач користувався своїм картковим рахунком, зокрема, 21 травня 2014 року з карткового рахунку ним було знято 15 000 грн., а 23 травня 2014 року - 14 900 грн. та станом на 26 травня 2014 року вихідний залишок по його рахунку становить 105 343 грн. 82 коп.

Також при апеляційному розгляді справи встановлено, що згідно з постановою правління Національного банку України від 23 травня 2014 року №305 ПАТ КБ «Південкомбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2014 року №37 у ПАТ КБ «Південкомбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 26 травня по 25 серпня 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку (а.с.26).

По справі встановлено, що 05 червня 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Південкомбанк» із письмовою заявою, в якій посилаючись на закінчення строку дії вказаного вище договору банківського вкладу від 07 листопада 2013 року та договору банківського вкладу від 17 січня 2014 року, просив повернути йому грошові кошти за депозитами та нараховані проценти (а.с.9).

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Встановлено, що 30 липня 2014 року під час дії тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Південкомбанк» ОСОБА_2 були виплачені грошові кошти у розмірі 105 343 грн. 82 коп. за договором банківського вкладу від 17 січня 2014 року, а 08 серпня 2014 року позивачу були виплачені грошові кошти у розмірі 94 641 грн. 18 коп. за договором банківського вкладу від 07 листопада 2013 року, що підтверджується даними виписок по особовому рахунку позивача (а.с.46, 81).

Отже, враховуючи те, що банк виплатив ОСОБА_2 суму грошового вкладу та відсотки згідно договору банківського вкладу від 17 січня 2014 року у повному обсязі, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ КБ «Південкомбанк» боргу за договором банківського вкладу від 17 січня 2014 року задоволенню не підлягають.

Також по справі встановлено та не заперечується сторонами, що сума боргу перед позивачем за договором банківського вкладу від 07 листопада 2013 року, з урахуванням виплаченої банком 08 серпня 2014 року позивачу суми у розмірі 94 641 грн. 18 коп., становить 1 235 220 грн. 98 коп., що підтверджується даними витягу з переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ КБ «Південкомбанк», акцептованих уповноваженою особою Фонду від 03 жовтня 2014 року (а.с. 58).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Колегія суддів вважає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування вкладів фізичних осіб, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Оскільки ПАТ КБ «Південкомбанк» належним чином не виконало своїх зобов'язань перед ОСОБА_2 за договором банківського вкладу від 07 листопада 2013 року і прострочило його виконання, у зв'язку з чим виник борг у розмірі 1 235 220 грн., колегія суддів вважає, що з ПАТ КБ «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню борг за договором банківського вкладу від 07 листопада 2013 року у розмірі 1 235 220 грн. 98 коп. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню частково.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, у порушення вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України наведені вище обставини не з`ясував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення грошових вкладів та нарахованих відсотків повністю.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який поширюється на спірні правовідносини, передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та не врахував, що за змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає моральна шкода, завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством.

Оскільки передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди в судовому рішенні не встановлено, колегія суддів вважає, що висновок суду про відшкодування відповідачем моральної шкоди є помилковим. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що після ухвалення судом рішення по даній справі постановою правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року у ПАТ КБ «Південкомбанк» відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації, а тому, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд відповідно до положень ст.303 ЦПК України перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, на час його ухвалення.

Керуючись ст.ст. 303 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про стягнення грошового вкладу і відсотків за депозитним договором та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського вкладу № 4272Д-21Ф від 07 листопада 2013 року в розмірі 1 235 220 (один мільйон двісті тридцять п'ять тисяч двісті двадцять) грн. 98 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді