Справа № 451/172/14 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/2806/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Просила стягнути з відповідача 5 000 гривен.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 500 гривен у відшкодування моральної шкоди. В решті в позові відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що судом безпідставно враховано мотиви позову позивача, в основу яких покладено надумані, сфабриковані, безпідставні звинувачення відповідача у вчиненні злочинних дій. З вироком Радехівського районного суду Львівської області, яким визнаний винним у спричиненні позивачу легкого тілесного ушкодження - не згідний. На даний час такий оскаржено до Європейського суду з прав людини. Фактично мав місце конфлікт, внаслідок якого саме він є потерпілою стороною, оскільки лише захищався від протиправних насильницьких дій позивача та її родини. У справі відсутні заперечення на позов ОСОБА_3, якими спростовується підставність позову. Просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції підтримав мотиви апеляції.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Повідомлені про розгляд справи , про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи убачається, що вироком Радехівського районного суду від 01.08.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт./а.с. 8-12/

За змістом вироку убачається, що судом встановлені наступні обставини, що обвинувачений ОСОБА_2 8 червня 2013 року, о 07 год., знаходячись по АДРЕСА_1, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_3 умисно наніс їй два удари дерев'яною палицею в праве плече та живіт, спричинивши потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синців на правому плечі та животі справа, тобто легкі тілесні ушкодження.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Відповідно до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Така ж позиція висловлена і Пленумом Верховного Суду України в п. 7 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12. 2009 року, що обґрунтовано взято судом до уваги.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини встановлені вироком суду в частині чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки протиправність дій відповідача по відношенню до позивача встановлена вироком суду, який набрав законної сили, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для оцінки таких дій та перевірки їх вчинення відповідачем при розгляді справи про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі.

В процесі вирішення спору, суд перевіряючи обґрунтованість вимог щодо спричинення моральної шкоди позивачу у визначеному нею розмірі, врахував наступні обставини.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою розуміється втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих особі незаконними діями або бездіяльністю. Крім цього, обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Вироком Радехівського районного суду від 01.08.2013 року доведено вину відповідача у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто в умисному спричиненні позивачці легких тілесних ушкоджень.

З огляду на вказане суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим, що в ході судового засідання позивачем доведено факт спричинення їй моральної шкоди, а саме: доведено факт вчинення відповідачем злочинного діяння по відношенню до неї, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та навів у рішенні достатньо мотивів спричинення такої шкоди, в тому числі зазначив, що позивачці діями відповідача заподіяно моральної шкоди, яка виразилась в тому, що внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень, вона зазнала фізичного болю, було порушено нормальний спосіб її життя, також принижено її честь та гідність, ділову репутацію, заплямовано її авторитет перед односельчанами, як депутата сільської ради та як завідувача дитячим дошкільним закладом.

Поряд з цим, суд виважено підійшов до вирішення питання що визначення розміру моральної шкоди з врахуванням доводів позивача про її спричинення. В тому числі судом враховано характер злочину вчиненого відповідачем, глибину фізичних та душевних страждань позивача, матеріальний стан відповідача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ст. 23 ЦК України дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, визначивши суму відшкодування в розмірі 2500 гривень, відповідно вирішив питання судових витрат у відповідності щодо вимог ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що мотивами апеляційної скарги відповідача на рішення суду - є його непогодження із вироком суду, який оскаржував у встановленому законом порядку, однак такий залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Інших мотивів, за яких вважає рішення суду незаконним апеляційна скарга не містить.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді