Ухвала

іменем україни

23 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 18 155 грн 88 коп. заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2008 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 155 грн 88 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року зазначені судові рішення залишено без змін.

У січні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, здана до поштового відділення 25 грудня 2014 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема, ст.ст. 253, 258, 267 ЦК України, заявником надано постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийняту при розгляді заяви про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування норм матеріального судом касаційної інстанції.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року (із подальшими змінами) № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції у цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Таким чином, постанова Верховного Суду України від 19 березня 2014 року не входить до переліку судових рішень, на які може здійснюватися посилання щодо підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, оскільки Верховний Суд України не є судом касаційної інстанції.

Також, на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, заявником надано:

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі про стягнення заборгованості;

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі про стягнення заборгованості;

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року у справі про стягнення заборгованості;

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року у справі про стягнення заборгованості;

- копію ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року у справі про стягнення заборгованості.

Оскільки судове рішення, надане заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ухвалено 15 жовтня 2014 року, то заява про перегляд судового рішення подана в межах строків, передбачених ч. 1 ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_4, колегія суддів не знаходить підстав для допуску вказаної цивільної справи до провадження Верховного Суду України в порядку, встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК України, оскільки з наданих копій судових рішень, вбачається, що наведені заявником підстави стосуються інших фактичних обставин справи у порівнянні з ухвалою, про перегляд якої ставиться питання.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 354-356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко В.М. КоротунСудді:В.І. Амелін