Справа № 369/6789/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/1014/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 12 16.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення порушених авторських прав, припинення дій, що порушують авторське право та стягнення компенсації,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ "Видавництво Фоліо", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення порушених авторських прав, припинення дій, що порушують авторське право та стягнення компенсації.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 (разом зі своєю сестрою ОСОБА_4, та братом ОСОБА_2), є законними спадкоємцями авторських прав на твори, українського письменника, драматурга, фольклориста - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори.

Таким чином, позивач є суб'єктом авторського права, адже відповідно до ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», передбачається, що суб'єктами авторського права є автори творів, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

ТОВ «Видавництво Фоліо» займалося незаконним видавництвом творчості ОСОБА_6, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» - п'єса , «ІНФОРМАЦІЯ_2» - роман, «ІНФОРМАЦІЯ_3», авторське право на які належить ОСОБА_2, доказом чого є рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2013 року, по справі № 2-9908/11.

Відповідно до вказаного рішення, судом зобов'язано ТОВ «Видавництво Фоліо» припинити випуск, реалізацію та інше використання творів ОСОБА_6, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_1» - повість, «ІНФОРМАЦІЯ_2» - п'єса, «ІНФОРМАЦІЯ_2» - роман, «ІНФОРМАЦІЯ_3», авторське право на які належить ОСОБА_2.

Проте, незважаючи на рішення суду, відповідач ТОВ «Видавництво Фоліо» активно займається реалізацією книг: «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якій міститься повість ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1», що є незаконним, як по відношенню до прав позивача.

Вказані дії порушують права позивача.

Враховуючи грубе порушення умов чинного законодавства України, авторських прав позивача, реалізацію (незважаючи на існуючу заборону, встановлену рішенням Шевченківського районного суду міста Києва) відповідачами у надзвичайно великій кількості, підручників у яких містяться твори ОСОБА_6, розмірі можливого доходу позивача який би він міг отримати та на підставі ст. 52 Закону України про авторське право і суміжні права, позивач вважає, що має право на отримання від ТОВ «Видавництво Фоліо» компенсації у розмірі 81 606 гривень 00 копійок, що становить 67 розмірів мінімальної заробітної плати: 48 720,00 що становить 40 розмірів мінімальної заробітної плати - за незаконне видавництво та реалізацію книги ІНФОРМАЦІЯ_4 -, у якій розміщено твір ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (драма на три дії). 32 886,00 грн., що становить 27 розмірів мінімальної заробітної плати - за незаконну реалізацію книг - ІНФОРМАЦІЯ_1», історію України в романах, у якій викладено роман ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Разом: 48 720,00 + 32 886,00 = 81 606,00.

Також відповідачем ОСОБА_3 грубо порушено виключне право на використання творів ОСОБА_6 (авторські права на які належать позивачу), шляхом реалізації підручників без дозволу позивача.

Тобто, відповідачі не маючи жодних авторських прав (як суб'єкти авторських прав) на твори ОСОБА_6, не укладаючи із ОСОБА_2, авторського договору, неправомірно використовували та використовують в даний час творчість ОСОБА_6, авторські права на яку, належать позивачу, за рахунок чого, отримують доволі таки великі прибутки.

Позивач просив зобов'язати ТОВ «Видавництво Фоліо», припинити випуск, реалізацію та інше використання книг - у яких розміщено твори ОСОБА_6.

Стягнути з ТОВ «Видавництво Фоліо» на користь позивача компенсацію, замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності книги ІНФОРМАЦІЯ_4, у якій розміщено твір ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (Драма на три дії), в сумі 48 720 гривень 00 копійок, що становить 40 розмірів мінімальної заробітної плати.

Стягнути з ТОВ «Видавництво Фоліо» на корись позивача компенсацію, замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності (незаконну реалізацію) книг: «ІНФОРМАЦІЯ_1», історію України в романах, у якій викладено роман ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_3»- в розмірі 32 886 гривень 00 копійок.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, припинити реалізацію та інше використання будь-яких творів ОСОБА_6, авторське право на які належать ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема, неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Видавництво Фоліо», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про видавництво та реалізацію вказаних книг, їх розповсюдження на території України позивач міг дізнатися ще в 2011 році, що підтверджується відповідним зверненням позивача до Шевченківського районного суду м. Києва.

Проте такий висновок суперечить вимогам процесуального права.

Відповідно до вимог ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З доданого до матеріалів справи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року вбачається про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Видавництво Фоліо». Вказаним рішенням зобов'язано товариство припинити випуск, реалізацію та інше використання творів ОСОБА_6, а саме «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» - п'єса, «ІНФОРМАЦІЯ_2» - роман, «ІНФОРМАЦІЯ_3», авторське право на які належить ОСОБА_2, які були видані в 2008 році. Стягнуто з ТОВ «Видавництво Фоліо» на користь ОСОБА_2 компенсацію, замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності у розмірі 100 936 грн.

У зазначеному рішенні суду зазначалося, що укладанням товариством авторського договору з одним із спадкоємців без погодження з іншими, є порушенням майнових прав інших, в тому числі позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до ТОВ «Видавництво Фоліо» позивач послався на те, що незважаючи на рішення Шевченківського районного суду м. Києва товариство здійснює продаж книг з творами ОСОБА_6. На підтвердження цього послався на сайт інтернет-магазину «Фоліо».

Разом з тим сам факт розміщення інформації на веб-сайті інформації, ще не свідчить про реальні операції з продажу книг, які були видані в 2008 році і за видання яких позивачу присуджена компенсація за рішенням суду. Крім того будь-яких доказів на підтвердження того, що товариство продає книги ОСОБА_6 (фіскальний чек або квитанцію), суду не було надано. До позовної заяви позивачем тільки додані ксерокопії витягів з творів ОСОБА_6, на яких зазначено рік видання 2008 року.

За таких обставин позовні вимоги до ТОВ «Видавництво Фоліо» про порушення авторських прав позивача не були доведені, тому задоволенню не підлягають. Оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском строку позовної давності, тоді як позов не доведено, рішення в цій частині необхідно скасувати і ухвалити нове рішення.

Підлягає скасуванню також рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо іншого відповідача, фізичної особи підприємця ОСОБА_3, до якого були заявлені позовні вимоги про припинення реалізації та інше використання будь-яких творів ОСОБА_6, авторське право на яке належить позивачу.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року було зазначено про суспільну значимість виданих ТОВ «Видавництво Фоліо» творів ОСОБА_6 в 2008 році, у зв»язку з чим відсутні підстави для вилучення книг з цивільного обороту та передання їх позивачу. Оскільки ОСОБА_3 здійснює реалізацію примірників книг ОСОБА_6 випущених в 2008 році, підстави для задоволення вимог щодо ОСОБА_3, відсутні.

Проте з таким висновком не може погодитися колегія суддів з таких підстав.

На підтвердження придбання у ОСОБА_3 книги «ІНФОРМАЦІЯ_4» позивачем була надано суду видаткова накладна за № КВС-ВН-001284 від 13 листопада 2013 року без підпису та печатки особи, яка її видала (а.с. 24). Крім того до вказаної накладної не додано касовий чи товарний чек з реквізитами особи, яка продала товар. Додана до справи видаткова накладна не свідчить про придбання товару у певної особи, тому не може виступати безспірним доказом розповсюдження книги саме ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ст.. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 суд безпідставно послався на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року, оскільки стороною по вказаній справі той не був і позовні вимоги про припинення реалізації та інше використання будь-яких творів ОСОБА_6 до ОСОБА_3 не заявлялися.

Оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, позивач не довів обставин, що мають значення для справи, судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України необхідно скасувати, і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про поновлення порушених авторських прав, припинення дій, що порушують авторське право та стягнення компенсації відмовити за недоведеністю.

Заява ТОВ «Видавництво Фоліо» про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, яку надавав представник Братківський К.С. під час розгляду справи в апеляційній інстанції, задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Доказів того, що ТОВ «Видавництво Фоліо» понесла такі витрати, апеляційному суду не надані.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо", фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення порушених авторських прав, припинення дій, що порушують авторське право та стягнення компенсації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді