АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1919/15
Справа № 635/4271/14-ц Головуючий І-ої інстанції: Сітбаталова Н.І.
Категорія:стягнення аліментів Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану в особі представника ОСОБА_4, на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області Нагорної К.В. про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позову посилався на те, що на підставі чинного судового рішення відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати йому аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно, проте цей обов'язок не виконує.

За період з 3 серпня 2011 року по 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 прострочив виплату аліментів.

Посилаючись на вказані обставини та на ст.ст. 549, 196 СК України, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 3 серпня 2011 року по 26 вересня 2013 року у сумі 38612 грн.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 3 серпня 2011 року по 26 вересня 2013 року у сумі 6790 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2014 року заява ОСОБА_3, подана в особі його представника ОСОБА_4, про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір стягнутої неустойки (пені) до 700 грн. При цьому посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржили.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача ОСОБА_3, який зобов'язаний сплачувати аліменти на свого батька ОСОБА_5 А тому одержувач аліментів - ОСОБА_5 має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За 26 місяців прострочення ОСОБА_3 повинен сплатити на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) у сумі 6790 грн. При цьому суд першої інстанції послався на ст.196 СК України.

Погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 серпня 2011 року з ОСОБА_3 стягнуто на утримання батька - ОСОБА_5 аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно.

Встановлено також, що виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 знаходиться на виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Станом на 1 вересня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів складає 1400 грн.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів врегульовано нормами СК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції застосував вимоги ст. 196 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, суд не звернув увагу на те, що дана норма передбачена главою 15 СК України, яка регулює правовідносини щодо обов'язку матері, батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та, відповідно до ст. 201 СК України, може бути застосована також до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина ( глава 16 СК України ).

Відносини щодо обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регулюються главою 17 СК України, яка на відміну від глави 15 та 16 СК України, відповідальності у вигляді неустойки за прострочення сплати аліментів не передбачає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно застосував ст.196 СК України до правовідносин, до яких вона не застосовується.

Безпідставним є і посилання у позовній заяві на ст.549 ЦК України.

Відповідно до ст.8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів СК України врегульована, проте на правовідносини, що виникли (гл. 17 СК України) не розповсюджується.

Оскільки до правовідносин, що виникли, відповідальність за прострочення сплати аліментів стягнення неустойки (пені) передбачена ст.196 СК України не розповсюджується, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно розрахував розмір пені, є безпідставним.

Відповідно ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції і ОСОБА_5 у позові про стягнення неустойки (пені) відмовляє.

Керуючись ч.3 ст.303, ст.304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в особі представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2014 року скасувати.

ОСОБА_5 у позові про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: