Справа № 367/3819/13 Головуючий у І інстанції Кухленко Д.С.
Провадження № 22-ц/780/2622/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 23.04.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року у справі за позовом прокурора м.Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м.Ірпеня Київської області звернувся до суду в інтересахдержави із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення Коцюбинською селищною радою Київської області вимог закону при виділенні громадянам земельних ділянок. Посилався, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування будинку по АДРЕСА_1 На підставі даного рішення відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Вказував, що передача у власність ОСОБА_3 земельної ділянки відбулася з порушенням низки вимог чинного законодавста. Зокрема надана відповідачу земельна ділянка перебуває за межами сел.Коцюбинське, яке не має генерального плану, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатися. Крім того, спірна ділянка відповідно до рішення РМ УРСР № 673 від 20 червня 1956 року перебуває у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» і відноситься до земель лісогосподарського призначення, що стверджується проектом організації лісового господарства і таксаційними описами ділянки. Отже, дана ділянка лісового фонду передана у власність відповідача без її вилучення у встановленому порядку у КП «Святошинське лісопаркове господарство» та без зміни її цільового призначення. Крім того, при передачі ділянки у власність ОСОБА_3 проект землеустрою не проходив державну експертизу, що є порушенням ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Зазначав, що в послідуючому ОСОБА_3провів відчуження спірної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 5 червня 2009 року відповідачці ОСОБА_2, у зв'язку із чим на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327, зроблено відмітку про перехід права власноті на ділянку до ОСОБА_2 Вважає, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу на підставі ст.228 ЦК України є нікчемним правочином, бо порушує публічний порядок, а відтак не потребує визнання його недійсним, а тому державний акт із відміткою про перехід права власності слід визнати недійсним, як отриманий з порушенням вимог чинного законодавства.

У зв'язку з наведеним, просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування будинку по АДРЕСА_1, визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327 із відміткою про перехід права власності на ділянку до ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію, а також просив визнати за державою право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року позов прокурора задоволено частково. Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1500 га. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема зазначає, що суд всупереч приписам п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України не закрив провадження в частині вимог прокурора про визнання незаконним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 ділянки по АДРЕСА_1, поскільки такі вимоги прокурором вже заявлялися в порядку адміністративного судочинства і постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 грудня 2011 року прокурору відмовлено у їх задоволенні. Крім того, судом при ухваленні рішення невірно застосовано положення ч.3 ст.61 ЦПК України, зокрема не взято до уваги висновки, які містяться в постанові Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 грудня 2011 року. Судом зроблено безпідставний висновок про те, що відсутність містобудівної документації є достатньою підставою для визнання незаконним оспорюваного прокурором рішення селищної ради. Також суд, визнаючи недійсним державний акт на спірну ділянку серії ЯЖ № 903327, виданий ОСОБА_3, з відміткою про відчуження земельної ділянки ОСОБА_2, протиправно позбавив ОСОБА_2 права власності на ділянку, яку та набула за цивільно-правовою угодою.

Заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову прокурора і ухвалити нове, яким вимоги задоволити вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Зокрема зазначає, що суд невірно відмовив у визнанні недійсним виданого ОСОБА_3 державного акту, бо суд визнав недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року, яке слугувало підставою видачі державного акта. Також посилався, що укладений між відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу згідно ст.228 ЦК України порушує публічний порядок і є нікчемним.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 її апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, посилаючись на її безпідставність.

Прокурор в суді апеляційної інстанції саою скаргу підтримав, проти задоволення скарги ОСОБА_2 заперечив.

Решта учасників, належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково і визнаючи недійсним рішення селищної ради, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на момент прийняття Коцюбинською селищною радою рішення від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 ділянки площею 0,1500 га межі сел.Коцюбинське у встановленому законом порядку визначені не були, генеральний план населеного пункту відсутній. Отже, селищною радою не було з'ясовано чи знаходиться виділена земельна ділянка в межах селища, а відтак розпоряджатися цією ділянкою рада не мала права, що у свою чергу відповідно до ст.152 ЗК України є підставою для визнання недійсними оспорюваного рішення ради.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянко. Захист прав громадян таюридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.122 сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до ч.2 ст.174 ЗК України рішення про встановлення, зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Згідно ст.176 ЗК України межі адміністративно-територіальних одиниць посвідчуються державним актом України.

Відповідно до ч. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 На підставі даного рішення ОСОБА_312 лютого 2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Також судом встановлено, що на час передачі Коцюбинської селищною радою у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки межі селища Коцюбинське Київської області у встановленому законом порядку не установлювалися, проект встановлення меж не розроблявся і не затверджувався, державний акт, який би визначав межі селища, та генеральний план населеного пункту відсутні.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив вимоги прокурора про визнання недійсним рішення про передачу у власність ОСОБА_3земельної ділянки.

Також, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необгрунтованість посилань прокурора на нікчемність договору купівлі-продажу від 5 червня 2009 року, поскільки прокурор не надав доказів, що даний правочин порушує публічний порядок. Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що укладений між відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу згідно ст.228 ЦК України порушує публічний порядок і є нікчемним необгрунтовані, поскільки укладений між приватними особами і його предметом є майно, що перебуває у приватній власності громадян.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду в частині відмови у визнанні недійсним виданого на ім'я ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327 із відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Крім того, відмовляючи у позові в цій частині, суд першої інстанції порушив норми прроцесуального права, зокрема всупереч приписам ст.215 ЦПК України не мотивував рішення та не вказав з яких підстав він прийшов до висновку про необхідність відмови у позові про визнання недійсним державного акта, що у свою чергу свідчить про незаконність та необгрунтованість судового рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними чи неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним державного акту ОСОБА_3 із відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядуавння в межах їх повноважень.

Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.125, ч.2 ст. 126 ЗК України (у редакції від 5 березня 2009 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та у випадках набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки й посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом.

Крім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції від 5 березня 2009 року, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку є саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не державний акт.

Вчинення в такому разі на державному акті відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу (ч.6 ст.126 ЗК України) не змінює суті такого державного акта, як недійсного.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 червня 2014 року при розгляді справи № 6-67 цс 14, предметом якої був спір за позовом прокурора до Коцюбинської селищної ради про визнання недійсними рішення і державного акту на право приватної власності на землю (з відміткою про перехід права власності). При розгляді цієї справи Верховний Суд України спростовуючи доводи заявника вказав, що підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку у спірних правовідносинах є саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не державний акт, а відтак учинення нотаріусом на державному акті відмітки про відчуження земельної ділянки іншому власнику не змінює суті такого державного акта, як недійсного.

Поскільки судом вірно визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року про затвердження проекту землеустрою і передачу у власність ОСОБА_3 спірної ділянки, то відповідно підлягає визнанню недійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі недійсного рішення селищної ради та є передбачені законом підстави для скасування його реєстрації.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд всупереч приписам п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України не закрив провадження в частині вимог прокурора про визнання незаконним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 ділянки по АДРЕСА_1, поскільки такі вимоги прокурором вже заявлялися в порядку адміністративного судочинства і постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 грудня 2011 року прокурору відмовлено у їх задоволенні необгрунтовані. Такі доводи суперечать приписам п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, яка передбачає можливість закриття провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В даній нормі йдеться про ухвалення такого рішення саме в порядку цивільного судочинства, а рішення, на яке посилається апелянт ухвалене в порядку адміністративного судочинства, що у свою чергу унеможливлює закриття справи з підстав, вказаних у п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що при ухваленні рішення судом невірно застосовано положення ч.3 ст.61 ЦПК України, зокрема не взято до уваги висновки, які містяться в постанові Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 грудня 2011 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 грудня 2011 року вбачається, що Київська міська рада

оскаржила вцілому рішення Коцюбинської селишної ради від 25 грудня 2008 року з підстав порушення адміністративно-територіальних меж м.Києва та прав територіальної громади м.Києва, посилаючись на те, що селищна рада розпорядилася землею, яка відноситься до меж м.Києва. Судом було відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності встановлення меж м.Києва. В той же час в даній справі предметом спору є відсутність доказів про належність цих земель до меж Коцюбинської селищної ради, тобто предмети спору у вказаних справах не тотожні.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на безпідставність висновку суду про те, що відсутність містобудівної документації є достатньою підставою для визнання незаконним оспорюваного прокурором рішення селищної ради необгрунтовані. Визнаючи недійсним оспорюване рішення, суд врахував дану обставину у сукупності з іншими доказами, керуючись вимогами закону.

Згідно ст.176 ЗК України межі адміністративно-територіальних одиниць посвідчуються державним актом України.

Згідно ст.12 Закону України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Судом незаперечно встановлено, що на момент винесення оспорюваного рішення ні державного акту, ні генерального плану селище не мало.

При цьому, суд обгрунтовано взяв до уваги, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2009 pоку, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 pоку у справі за позовом прокурора м.Ірпеня в інтересах держави в особі Київської обласної ради, Київської обласної державної адміністрації до Коцюбинської селищної ради про визнання незаконними та скасування п.3 рішення Коцюбинської селищної ради від 25 вересня 2008 року та рішення від 28 жовтня 2008 pоку, було встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради «Про перспективний план розвитку селища Коцюбинське» та рішенням «Про передачу деревної рослинності віднесену до категорії зелених насаджень в межах сел. Коцюбинське» не встановлювались межі селища Коцюбинське, а фактично Коцюбинська селищна рада виконувала вимоги ст. 173 ЗК України щодо реалізації процедури встановлення меж селища. Тобто відсутні підстави вважати, що Коцюбинська селищна рада при винесенні вищевказаних рішень вирішувала питання належності до її території будь-яких земель у певно визначених межах. При цьому, наявність у пропозиціях перспективного розвитку, наданих на погодження селищної ради, схем розвитку селища, не звільняло органи, які виготовляють та погоджують генеральний план селища діяти у межах закону.

Крім того такі доводи апеляційної скарги спростовуються листом Відділу Держкомзему у м. Ірпінь від 18 січня 2013 року, згідно якого державна статистична звітність (форми 6-зем) по смт.Коцюбинське в період із 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не велася, землі запасу по селищу за вказаний період не обліковувалися. Відомості щодо встановлення та зміни меж Коцюбинської селищної ради у відділі Держкомзему відсутні (т.1 а.с.243). Зазначені обставини, також підтверджуються актом службового розслідування стосовно діяльності колишнього начальника відділу Держкомзему в м.Ірпінь ОСОБА_4 Державного комітету України із земельних ресурсів від 27 квітня 2011 року (т.1 а.с.44-52). Відповідно до висновку від 15 грудня 2008 року Державного управління охорони навколишнього середовища в Київській області про погодження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачки ОСОБА_3 було надано позитивний висновок за умови здійснення переведення земельної ділянки в категорію - землі житлової та громадської забудови та внесення відповідного коригування до Генерального плану смт.Коцюбинське та розробки містобудівного обґрунтування. Однак, як вбачається з проекту землеустрою, наявного в матеріалах справи, вказані умови висновку виконані не були.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що при вирішенні спору суд не застосував строків позовної давності, які пропущені прокурором, суперечать п.5 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких Законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким встановлено, що позов про визнання незаконним правового акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи (право користування) може бути подано протягом 3-х років з дня набрання чинності цим законом. Отже за змістом наведеного пункту прокурор не пропустив строк позовної давності як помилково вважає апелянт, подавши позов в інтересах держави та на захист державної власності на землю.

Твердження апелянта про те, що, задовольняючи вимоги прокурора, суд протиправно позбавив ОСОБА_2 права власності на ділянку, яку та набула за цивільно-правовою угодою, необгрунтовані. Оспорюваним рішенням суду не вирішено питання про позбавлення права власності ОСОБА_2, в тому числі про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. В даній справі, суд прийшов до правильного висновку про необгрунтованість посилань прокурора на нікчемність договору купівлі-продажу від 5 червня 2009 року, поскільки прокурор не надав доказів, що даний правочин порушує публічний порядок. При цьому суд виходив з того, що договір купівлі-продажу укладений між приватними особами і його предметом є майно, що перебуває у приватній власності громадян.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року в частині відмови у визнані недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903327 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 Київської області кадастровий номер НОМЕР_1, серії ЯЖ № 903327, виданий на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про відчуження земельної ділянки ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: