Справа № 454/174/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2976/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, встановлених рішенням суду,-

в с т а н о в и л а :

20 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, покликаючись на те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 вересня 2013 року у справі № 454/1980/13-ц на нього був покладений обов'язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Крім того відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року у справі № 454/489/14-ц на нього покладений обов'язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 в розмірі 600,00 грн. щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6. На час розгляду вказаних справ позивач мав заощадження, тому не звертався з апеляційними скаргами на рішення суду, однак згодом його матеріальний стан значно погіршився, він був неспроможним сплачувати такі кошти щомісячно, що неодноразово призводило до затримок у сплаті аліментів, виникненні заборгованості. Крім того він проживає разом зі своєю матір'ю, яка є пенсіонером і постійно хворіє, на його утриманні знаходиться другий син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також потребує великих матеріальних витрат. Як на підставу свого скрутного майнового стану позивач зазначав, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте у 2013-2014 роках підприємницької діяльності не проводив, доходів не одержував, що підтверджується відповідними довідками Сокальської ОДПІ. У листопаді 2014 року він влаштувався на роботу комірником у ТзОВ "Агро Захід Компані", м. Червоноград, вул. Львівська , 32. Відповідно до довідки про доходи від 05 грудня 2014 року його заробітна плата становить 1300, 00 грн. Тому , враховуючи вищенаведене позивач просив змінити розмір аліментів, визначених рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 вересня 2013 року у справі № 454/1980/13-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, та визначити їх відповідно до ст. ст. 182, 183 СК України у розмірі 30 відсотків від його доходу , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просив змінити розмір аліментів, визначених рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року у справі № 454/489/14-ц, про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 600,00 грн. щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6, та визначити їх у розмірі 20% від його доходу.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково, вирішено: змінити розмір аліментів згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 вересня 2013 року по цивільній справі № 454/1980/13-ц та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 375 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття; змінити розмір аліментів згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року по цивільній справі № 454/489/14-ц та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на її утримання в розмірі 225 гривень щомісячно, починаючи з 20.01.2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено відповідачем ОСОБА_4, яка вважає його незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак просить рішення в частині зміни розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 375 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а також в частині зміни розміру стягнених аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на її утримання в розмірі 225 грн. щомісячно, починаючи з 20.01.2015 р. і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_2 Відповідач не погоджується із висновком суду про те, що у позивача змінився матеріальний стан. Вказує, що з часу винесеного судом рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09.09.2013 року жодних підстав для зменшення розміру аліментів у позивача не виникло, матеріальний стан в нього не змінився, як і не змінився стан його здоров'я. Позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Разом з тим відповідач зазначає, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та сама займається її вихованням і утриманням. В своїх апеляційних вимогах відповідачка покликається на ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., відповідно до якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для фізичного, розумового , духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржене рішення в повній мірі не відповідає вищезазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час проживає з матір"ю , яка є пенсіонером та постійно хворіє. Також на утриманні позивача знаходиться другий син від першого шлюбу -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також потребує великих матеріальних витрат. Суд враховує негативний стан здоров"я позивач, існування заборони , щодо виїзду позивача за кордон, проживання позивача в цивільному шлюбі з іншою жінкою, перебування позивача на лікуванні через хворобу (туберкульоз та отримання ним травми, внаслідок чого йому протипоказана важка фізична праця. Крім того, суд при визначенні розміру аліментів на дитину враховує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений законодавством України та те, що розмір призначених аліментів не може бути меншим від 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд першої інстанції послався на те, що ним встановлено, що позивач на даний час неспроможний надавати матеріальну допомогу відповідачці на її утримання. Позивач не працює , немає інших доходів та майна, тобто не отримує жодних доходів, що є підставою для припинення надання такої. Однак, враховуючи ті обставини, що позивач в судовому засіданні добровільно погоджується надавати кошти на утримання відповідачки приблизно в сумі 200 гривень, тому суд при винесенні рішення в цій частині враховує позицію позивача щодо надання такого утримання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

У відповідності до першого абзацу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками , може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них.

У відповідності до ч . ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина , з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років . Право на утримання вагітна дружина, а також дружина , з якою проживає дитина, має незалежно від того , чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови , що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

У цій справі позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що після ухвалення рішення Сокальського районного суду Львівської області від 09 вересня 2013 року у справі № 454/1980/13-ц та рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2014 року у справі № 454/489/14-ц змінилися: його матеріальне становище в сторону погіршення, стан здоров"я в сторону погіршення або сімейний стан.

Так, станом на дату ухвалення вищезазначених судових рішень:

у позивача був син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2( а. с. 6), якого, у відповідності до ст. 180 СК України, позивач зобов"язаний був утримувати до досягнення дитиною повноліття;

мати позивача, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8(а.с. 9) була особою пенсійного віку;

за період 2013-2014 р.р. , позивач будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець ( а. с. 11), не отримував жодних доходів.

Тобто , будь-які докази , які б підтверджували погіршення матеріального становища позивача, чи покладення на нього обов"язку утримання інших осіб, ніж відповідач та дитина сторін, у матеріалах справи відсутні. Навпаки, у матеріалах справи, наявні докази, які підтверджують поліпшення матеріального становища позивача, а саме отримання позивачем заробітної плати в листопаді-грудні 2014 року( а.с. 12, 25), безпосередньо перед зверненням позивача з позовом до суду. Не може розглядатися як обставина, що дає підстави для зменшення розміру аліментів на дитину і факт існування заборони, щодо виїзду позивача за кордон.

Посилання суду першої інстанції на врахування: негативного стану здоров"я позивача, перебування позивача на лікуванні через хворобу , отримання ним травми , внаслідок чого йому протипоказана важка фізична праця , не підтверджено будь-якими доказами, отже, суд першої інстанції врахував вищезазначені обставини на підставі голослівних пояснень позивача.

У відповідності до ч.1 ст. 192 СК України , не могли слугувати підставою для зменшення розміру аліментів і посилання суду першої інстанції на проживання позивача у цивільному шлюбі з іншою жінкою.

Колегія суддів вважає також, що при зменшенні розміру аліментів, присуджених відповідачці з якою проживає дитина у віці до трьох років, суд першої інстанції неправильно послався на ст. 80 ч.3 СК України, оскільки правовідносини щодо права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини врегульовані ст. 84 СК України, якою не передбачено можливості зміни розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено також вимоги диспозитивності цивільного судочинства і здійснено вихід за межі позовних вимог, враховуючи те, що позивач просив визначити змінений розмір аліментів у частці від доходу позивача ( 30% від доходу - на дитину, і 20 доходу- на відповідача) а - не у твердій грошовій сумі, як це визначив суд першої інстанції.

Таким чином , колегія суддів дійшла висновку, про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України розглядається як підстави для скасування оскарженого рішення, і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, встановлених рішенням суду - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.