Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1642/15-ц
Провадження № 2/553/707/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16.11.2015м. Полтава
Ленінський районний суд м Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в складі:
головуючого судді Кононенка С.Д.
при секретарях - Бобильовій А.П., Махаринській Я.А.,
за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, Придніпровського регіонального департаменту АТ Банк « Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди пов»язаної із порушенням права власності та прав споживачів послуг, -
У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровського регіонального департаменту АТ Банк « Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди пов»язаної із порушенням права власності та прав споживачів послуг.
Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Суд, враховуючи думку позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини по справі та вимоги на яких ґрунтується позов , обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.12.2014 р.та 12.12.2014 р. між позивачем та АТ Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ОСОБА_2), через відділення №№ 15 та 174 м. Полтави було укладено два відповідні договори № 042-0/005299 про випуск та обслуговування пенсійної платіжної картки та № №331832/267708/5-14 про банківський валютний вклад в сумі 1600 доларів США (терміном до 12.05.2015р.).
Банк зобовязувався за дорученням позивача проводити списання грошових коштів з пенсійного карткового рахунку на суми будь-яких операцій з використанням картки. Шляхом надіслання СМС повідомлень інформувати позивача про рух коштів по договорах, рахунках. Позивача такі умови задовольняли. З його боку жодних умов договору не було порушено. Згідно п. 8 Договору від 05.12.2014р. взаємовідносини сторін за договором в частині, не врегульованій ним, визначаються чинним законодавством України. Однак, в поточному 2015 році ОСОБА_2 систематично та в односторонньому порядку порушує законні права позивача, національне законодавство держави Україна та умови договорів та норми міжнародного права. Зокрема:
ОСОБА_2 12.05.2015 р., по закінченню терміну дії строкового вкладу, навіть незважаючи на три письмові заяви та скарги позивача ОСОБА_3 протиправно було відмовлено повернути кошти в сумі 1636,13 доларів США. Банк лише видав виписки по особовому рахунку, вказавши що дані кошти ними переведені на рахунок «до запитання». Письмових відповідей на його дві скарги та заяви щодо повернення всіх коштів з карткового рахунку та депозиту не надано.
Таким чином, ОСОБА_2 систематично та протиправно обмежив мої законні права щодо вільного володіння та розпорядження власними коштами, чим допустив низку грубих порушень наступних норм національного законодавства, договорів та норм міжнародного права.
Банком грубо порушено норми ст.ст.64, 19, 8, 21, 41 Основного Закону «Конституції України», які гарантують, що права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. А правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Вказані вимоги є нормами права прямої дії та гарантують, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
ОСОБА_2 Банком проігноровані імперативні норми встановлені п.п.2 та 3 ст.1066 ЦК України відносно того, що ОСОБА_2 має гарантувати клієнту право безперешкодно розпоряджатися коштами. «ОСОБА_2 не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права, розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд».
Знехтувані відповідні вимоги Закону України «Про власність» та ст. ст.51-61 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Проігноровано норми ст.ст.319, 321, 325 та 1074, Цивільного кодексу України, які встановлюють непорушність права власності.
Крім того, Банком цинічно проігноровані і норми міжнародного права, які являються джерелом права в державі Україна. Зокрема, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 20.03.1952р., яка гарантує: «що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
А згідно імперативної норми права встановленої ст.1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Крім випадків обмеження такого права за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Як вказав в судовому засіданні позивач, як наслідок, 09.04.2015р. з вини Банку було зірвану угоду на 29 350 грн.. щодо придбання обладнання для опалення, утеплення, його житла. Так як, він був позбавлений можливості сплатити продавцю вказані кошти по виставленому рахунку.
Крім того, з лютого 2015 р. ОСОБА_2 протиправно в порушення п.3 умов договору № №331832/267708/5-14 від 12.12.2014 р. припинив сплату позивачу навіть мізерних для банку щомісячних виплат процентів по строковому валютному вкладу. ОСОБА_2 в порушення п.п. 6 та 10 даного договору, після закінчення його строку вклад позивачу не був повернутий, а лише переведений на рахунок «до запитання». Однак в договорі вказано, що Договір-заява діють до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Таким чином, ОСОБА_2 в односторонньому порядку допустив елементи шахрайства, обману. Привласнив кошти та продовжує протиправно ними користуватись, навіть не нараховуючи відсотки.
ОСОБА_2 в односторонньому порядку, без жодних попереджень, в порушення п.12 Договору від 12.12.14 припинив, та потім частково обмежив позивача в наданні інформації про рух коштів по вкладу та поточному рахунку. Чим протиправно позбавив його відповідного права контролю за власними коштами. Так як, і до теперішнього часу позивачу відповідна СМС інформація щодо надходження коштів по Договорах-заявах так і не надається.
14.04.2015р.та 05.05.2015р. позивачем, з метою усунення вищевказаних порушень чинного законодавства та умов двох договорів, керівництву Банку були надані три відповідні письмова скарги та заяви. Нажаль, 21.04.15 за №280 від банку позивач одержав формальну відписку лише по депозитному договору, а по факту невидачі коштів з пенсійного карткового рахунку відповіді взагалі не надано. Банк лише посилається на тимчасові обмеження в звязку з великою кількістю запитів, які надходять від клієнтів.
Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України відповідач має сплатити позивачу всі понесені судові витрати, в тому числі і кошти сплачені за правову допомогу. На даний період часу кошти за надану правову допомогу такі витрати складають 6333, 60 грн.
Проте, відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Зокрема, наявні систематичні факти свідомого порушення Банком норм чинного законодавства, міжнародного права та договорів ігнорування моїх прав як споживача фінансових послуг. Небажання відповідача визнавати непорушність його прав, гарантованих та закріплених в Конституції, Законах України. ОСОБА_2, п.4 ст.23 ЦК України регламентує, що «моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування». Я є учасником бойових дій, пенсіонер. Серед знайомих, склалось враження про мою неспроможність у вирішенні питань щодо поновлення справедливості та притягнення винних до відповідальності.
Як свідчать безстрокові медичні документи видані Комунальним закладом «Полтавським обласним клінічним госпіталем для ветеранів війни» Полтавської обласної ради - довідки № 645 від 23.08.2014 року, №542 від 03.07.2015 року та довідки №372 ЛКК 3-ої міської поліклініки, позивач потребує постійного лікування. За станом здоровя йому протипоказані нервові перенапруження. За відсутності необхідних коштів позивач був позбавлений права пройти в повному обсязі необхідне медичне лікування.
При розгляді справи даної категорії судом першої інстанції мають бути в повному обсязі враховані розяснення Пленуму Верховного суду України (Постанова №4 від 31.03.95, із змінами внесеними 25.05.01) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема: п.п.3, 9, 10 відносно того, що моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушення права власності, прав наданих споживачам послуг.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), враховується стан здоровя потерпілого.
Таким чином, внаслідок систематичних неправомірних дій з боку відповідача, протиправної поведінки до позивача з боку працівників банківської установи, було заблоковано кошти позивача. Позивачу як пенсіонеру, учаснику бойових дій, заподіяно душевні страждання, порушено нормальний ритм життя. Одночасно він протиправно позбавлений необхідних коштів на лікування, чим завдано значну моральну шкоду. На даний період часу завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 75 тис. грн.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частинами 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
А тому, суд вважає з необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 грн.00 коп.
Згідно ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Судовий збір відповімо до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 16,23,533,629,651, 1060, 1061, 1074,1167 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,61, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, Придніпровського регіонального департаменту АТ Банк « Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди пов»язаної із порушенням права власності та прав споживачів послуг задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду міста Полтави протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4