Ухвала

02 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву Фермерського господарства «Скорук М.А.» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Скорук М.А.», Управління Держземаганства в Нікопольському районі Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди земельної ділянки поновленим,

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Таврія» (далі - ПП «Таврія») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 19,7991 га, укладений між Фермерським господарством «Скорук М.А.» (далі - ФГ «Скорук М.А.») та ОСОБА_4, скасувати його державну реєстрацію та визнати договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений 09 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_4, пролонгованим й визнати позивача орендарем спірної земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що згідно з укладеним 09 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та ПП «Таврія» договором оренди останнє має переважне право на поновлення договору оренди землі на новий термін, про намір скористатися яким було повідомлено відповідача ОСОБА_4 завчасно. Проте ОСОБА_4, не повідомивши позивача, уклала новий договір оренди спірної ділянки з ФГ «Скорук М.А.», чим порушили права останнього. Крім того, позивач зазначив, що земля передавалася в оренду у складі загального масиву (полем) без встановлення меж для кожної окремої ділянки, що унеможливлює її окрему оренду.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 19,7991 га, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_4

Визнано договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений 09 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_4, поновленим.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року касаційну скаргу ФГ «Скорук М.А.» відхилено, заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ФГ «Скорук М.А.» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 215, 316, 317, 319, 321, 627, 638, 651, 653 ЦК України, ст. ст. 116, 124 Земельного кодексу України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі № 6-28476св14 за позовом ПП «Таврія» до ОСОБА_5, треті особи: ФГ «Скорук М.А.», відділ Держкомзему в Нікопольському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем; рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі № 6-24684св14 за позовом ПП «Таврія» до ОСОБА_6, ФГ «Скорук М.А.», треті особи: відділ Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» (далі - постанова) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Відхиляючи касаційну скаргу ФГ «Скорук М.А.» і залишаючи без змін заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 листопада 2014 року підтримав висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ПП «Таврія» з тих підстав, що при укладенні оспорюваного договору оренди землі було порушено переважне право позивача на поновлення договору оренди і позивач направляв ОСОБА_4 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на оренду земельної ділянки. Доказів неналежного виконання ПП «Таврія» взятих за договором зобов'язань не встановлено, натомість встановлено, що умови договору оренди землі, які запропоновано з боку ПП «Таврія», не були гірші за умови оспорюваного договору, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «Скорук М.А.». При цьому суд врахував, що ПП «Таврія» орендує суміжні земельні ділянки, які є єдиним масивом, на момент укладення оспорюваного правочину межі спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначені не були, що також дає підстави для визнання такого договору недійсним, з поновленням дії договору оренди від 09 лютого 2007 року на підставі ст. ст. 2, 15, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 215, 777, 792 ЦК України.

У справі № 6-28476св14 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 вересня 2014 року відхилив касаційну скаргу ПП «Таврія» та залишив без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року, яким в задоволенні позову ПП «Таврія» відмовлено, з підстав недоведеності позову, а саме: позивачем не надано доказів направлення на ім'я відповідача листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», як і доказів отримання відповідачем цього листа; натомість на адресу позивача відповідачем направлено заяви, які отримані позивачем 09 червня 2010 року, 04 травня 2011 року, 10 січня 2012 року, із проханням не займати земельну ділянку після збирання врожаю 2011 року, чим відповідач висловив свою незгоду з пропозицією позивача, зазначеною в усній формі у липні 2011 року.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі № 6-24684св14 скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ПП «Таврія», у задоволенні цього позову відмовлено у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди, оскільки вирішення спору в обраний позивачем спосіб прав позивача фактично не поновлює, залишаючи залежним від укладання в подальшому додаткової угоди із ОСОБА_6; поновлення такого права можливо шляхом переведення на орендаря, переважне право якого порушено, відповідних прав та обов'язків за договором оренди між відповідачами (в даній справі); позов заявлено щодо дійсності договору, укладеного між ОСОБА_6 та ФГ «Скорук М.А.», стороною якого ПП «Таврія» не є; порушення переважного права орендаря на продовження договору оренди не є визначеною законом підставою для визнання недійсним договору оренди, стороною якого він не є. При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів про те, що установлених ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вимог ОСОБА_6 не дотримано; позивач набув переважне право на оренду землі, а відповідачами таке право порушено.

Таким чином, зі змісту наданих судових рішень не вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року, оскільки в цих судових рішеннях встановлені судом фактичні обставини справи не є тотожними в порівнянні з ухвалою суду, про перегляд якої подано заяву.

Із врахуванням вищевказаного колегія суддів дійшла висновку, що в допуску до провадження Верховного Суду України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Скорук М.А.», Управління Держземаганства в Нікопольському районі Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, за заявою Фермерського господарства «Скорук М.А.» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

А.В. Маляренко

О.В. Попович

О.В. Ступак