Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Пр.№2/311/88/2015

24 лютого 2015 року

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., при секретарі судового засідання Єпішиної М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області про встановлення права на використання податкової соціальної пільги, стягнення надмірно сплачених сум з податку на прибуток та компенсації за затримку повернення надмірно сплачених сум податку на прибуток, за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, -

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду з позовом до КУ "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області. В позові вказав, що з 01 вересня 1998 року по 18 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 працював вчителем фізики КУ "Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів", наказом Василівської районної державної адміністрації Запорізької області №59/К від 18.08.2014 року звільнений з посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбачені ст.19 Закону України "Про відпустки".

Позивач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, зі своєю родиною, а саме: син ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4); дочка ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5); син ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6); дружина ОСОБА_5 (зареєстрований шлюб з 09.10.2009 р.); дочка дружини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_7).

Згідно ст.169 Податкового кодексу України платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: - п. 169.1.2. у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину.

У січні 2011р. позивач подавав за місцем роботи до Приморської ЗОШ І-ІІІ ступенів заяву на застосування податкової соціальної пільги, як платник податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, разом з підтверджуючими документами: довідкою про склад сім'ї, актом обстеження родини ОСОБА_1, копією трудової книжки дружини з довідкою про незастосування пільги нею, свідоцтва про народження всіх дітей, крім ОСОБА_4 (копія свідоцтва про народження була надана за місцем роботи до школи в січні 2012р., а копія повторного свідоцтва була надана до відділу освіти у березні 2012р.).

При звільненні з роботи 18.08.2014 року позивач не був письмо повідомлений згідно ст. 116 КЗпП України про нараховані суми, належні працівникові при звільненні перед виплатою зазначених сум, у день звільнення кінцевий розрахунок з ним проведений не був. Після отримання 05.09.2014р. розрахункового листа позивач з`ясував, що податкова соціальна пільга застосовувалась до його заробітної плати не в повному обсязі, а в деякі періоди взагалі не була використана в період з 01.01.2011р. по 18.08.2014р.

Після звернення позивача з відповідними заявами, відповідач зробив йому перерахунок заробітної плати із застосуванням соціальної пільги - для платника податку, який утримує двох і більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну дитину (на кожну рідну дитину; та додатково виплачено: у

вересні 2014 року - 1025,52 гри., 1153,27 грн.; в листопаді 2014 року - 1368,08 грн.

Позивач вважає, що має право на повернення надмірно сплачених сум з податку на прибуток з урахуванням ПСП у відношенні доньки дружини ОСОБА_6, починаючи з 01.01.2011 року по 18.08.2014 року в сумі 2820,75грн.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивача народився син ОСОБА_4.

Позивачу були повернені грошові суми з урахуванням ПСП у відношенні сина ОСОБА_4 в період з 01 січня 2012 року по серпень 2014 року. Проте, залишилася заборгованість за повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток з урахуванням ПСП у відношенні сина ОСОБА_4 за грудень 2011 року в сумі 70,57 грн.

Позивач також вважає, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за затримку у відшкодуванні надмірно сплачених сум з податку на прибуток у відношенні ОСОБА_4 починаючи з 29.09.2014р. по 10.12.2014р. за 53 робочих дня у сумі: 142,96 x 53= 7576,88 грн.

Крім того, на підставі ст.117 КЗпП України, у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток, а саме: компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільнені починаючи з 19.08.2014 року по 28.08.2014 року за 7 робочих днів у сумі: 142,96 x 7= 1000,72 грн.; компенсацію за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей починаючи з 19.08.2014 року по 17.09.2014 року за 21 робочий день у сумі: 142,96 x 21= 3002,16 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, душевних страждань, що виражається у тому, що він вимушений неодноразово звертатись з письмовими заявами за своїм законним правом, нервувати стосовно цього, так як від нього залежить матеріальне становище багатодітної родини, тобто порушився звичайний склад його життя та нормальні життєві зв'язки, окрім цього позивач був змушений позичати кошти у сторонніх осіб, рівень життя та забезпечення його родини значно знизився. У зв'язку з неправомірними діями відповідача, позивач змушений витрачати час та здоров'я для відновлення справедливості, звертатися до спеціалістів у галузі права, державних органів, пояснювати про свої проблеми. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди складає 300,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 350 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача КУ "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області Хрептова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення на позов, у яких вказано, що ОСОБА_1 був звільнений з посади вчителя фізики КЗ "Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Василівської районної ради Запорізької області наказом відділу освіти Василівської районної державної адміністрації №59/К від 18.08.2014 року за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбачені ст.19 Закону України "Про відпустки". Компенсація за 27 днів невикористаної відпустки була виплачена позивачеві у вересні 2014 року у розмірі 2 305,26 грн. Пунктом 5.1.2. Колективного договору встановлено, що виплата заробітної плати працівникам у грошовому еквіваленті здійснюється 2 рази на місяць з 14 до 16 та з 28 до 30 числа. Виплата заробітної плати здійснюються за рахунок фінансування з районного бюджету, бухгалтерською службою було проведено нарахування відшкодування невикористаної відпустки та здійснено заходи щодо реєстрації вказаних зобов'язань в Державній казначейській службі і оплата була здійснена після отримання коштів з управління фінансів райдержадміністрації. Таким чином, дата платіжного доручення (тобто дата отримання коштів) вказує на відсутність у діях відповідача складових, які спричинили затримку розрахунків, адже відповідачем було дотримано норм Закону України "Про оплату праці" та Порядку реєстрації зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів в органах УДКСУ.

Згідно з п.3 ст.5 Порядку надання документів для застосування соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 №1227, платник податку, який має двоє чи

більше дітей віком до 18 років для застосування пільги з підстав, передбачених у підпунктах 169.1.2, 169.1.3 і 169.1.4 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу крім заяви про застосування пільги подають: копію свідоцтва (дубліката свідоцтва) про народження дитини (дітей) або документ, що підтверджує встановлення батьківства, чи документи, які підтверджують вік дитини (дітей), затверджені відповідним органом країни, в якій іноземна фізична особа - платник податку постійно проживав (проживала) до прибуття в Україну; копію рішення органу опіки і піклування про встановлення опіки чи піклування (якщо із заявою звертається опікун або піклувальник).

Відповідно до п.169.2.2. Податкового кодексу податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право.

Відповідач не отримував від позивача заяви про застосування пільги та копії свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому підстави для нарахування соціальної пільги з урахуванням ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись п.3 ст.5 Порядку надання документів для застосування соціальної пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 року №1227 та п.169.2.2. Податкового кодексу відповідач у 2011, 2012, 2013 та 2014 роках нараховував пільгу на 2 дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки було надано документацію, що підтверджує право позивача на застосування податкової соціальної пільги.

Пільга на дитину - ОСОБА_4 почала нараховуватися з того моменту коли позивач надав відповідачу необхідні документи, тому не має підстав для донарахування податкової соціальної пільги за грудень 2011 року, а відповідно немає підстав для виплати компенсації за затримку у відшкодуванні надмірно сплачених сум з податку на прибуток у відношенні ОСОБА_4

У зв'язку з вищевикладеним відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 1998 року по 18 серпня 2014 року працював вчителем фізики КУ "Приморської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів", наказом Василівської районної державної адміністрації Запорізької області №59/К від 18.08.2014 року він звільнений з посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбачені ст.19 Закону України "Про відпустки".

Згідно довідки про склад сім'ї, виданою Приморською сільської радою №1441 від 04.12.2014р. та актів обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 від 12.01.2011р. та 29.08.2014р. позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, і має склад сім'ї: син ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4); дочка ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5); син ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6); дружина ОСОБА_5 (зареєстрований шлюб з 09.10.2009 р.); дочка дружини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_7).

Згідно ст.169 Податкового кодексу України платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: - п. 169.1.2. у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину.

Відповідно до п.п.169.2.1, 169.2.2 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати). Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги. Податкова соціальна пільга починається застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право.

Подання працівником заяви про застосування податкової соціальної пільги передбачено також пунктами 2, 4 Порядку подання документів для застосування податкової соціальної пільги,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1227.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві і поясненнях суду посилався на те, що подавав за місцем роботи в січні 2011 року заяву про застосування податкової соціальної пільги, як платник податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, а в січні 2012 року додатково подавав свідоцтво про народження сина ОСОБА_4

Проте, позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача з відповідною заявою про застосування податкової соціальної пільги (ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України). За вказаних обставин, доводи позивача про наявність заборгованості по заробітній платі у зв'язку із безпідставним утриманням відповідачем із його заробітної плати податку на доходи фізичної особи без врахування податкової соціальної пільги на дочку дружини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_7) в сумі 2820,75 грн., а також на ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6) за грудень 2011 року в сумі 70,57 грн. є неспроможними.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, свідоцтво про народження ОСОБА_4 було видано Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Василівського РУЮ у Запорізькій області 16 січня 2012 року (а.с.56). таким чином, застосування роботодавцем податкової соціальної пільги до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з січня 2012 року є правомірним.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 йому було нарахована заробітна плата за відпрацьовані дні в серпні 2014 року в сумі 786,85 грн., до виплати - 716,42 грн.; компенсація за невикористану відпустку терміном 27 календарних днів в сумі 2305,26 грн., до виплати 1831,30 грн., фактично виплачено 16 вересня 2014 року.

В судовому засіданні також встановлено, що остаточного розрахунок з ОСОБА_1 при його звільненні з КЗ "Приморська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Василівської районної ради Запорізької області здійснено не було, нарахована при звільненні заробітна плата була виплачена в сумі 700 грн. - 15 серпня 2014 року, 16,42 грн. - 28 серпня 2014 року; компенсація за невикористану відпустку в сумі 1831,30 грн. була виплачена 16 вересня 2014 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992р. у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. №348).

Відповідно до розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної

заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Відповідно до довідки КУ "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради №410 від 29.12.2014 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували звільненню, складає 142,96 грн.

Таким чином, враховуючи те, що була затримка в остаточному розрахунку з позивачем ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 19.08.2014 року по 17.09.2014 року, тобто за 21 робочий день, у сумі 142,96 x 21= 3002,16 грн.

Після звільнення позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про перерахунок заробітної плати з застосуванням податкової соціальної пільги, у зв'язку з чим йому було здійснено перерахунок з застосуванням податкової соціальної пільги у відношенні ОСОБА_4, додатково нараховано заробітну плату за 2013 рік в сумі 1153,27 грн., за 2014 рік в сумі 1025,52 грн., всього 2178,79 грн., які фактично виплачені 29.09.2014 року.

Після повторного звернення позивача ОСОБА_1 з заявою про перерахунок заробітної плати з застосуванням податкової соціальної пільги, йому було здійснено перерахунок з застосуванням податкової соціальної пільги у відношенні ОСОБА_4 і додатково нараховано заробітну плату за 2012 рік в сумі 1368,08 грн., яку фактично виплачено 14.11.2014 року.

Остаточний розрахунок заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 проведено 14.11.2014 року.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Недоплачена позивачу ОСОБА_1 сума заробітної плати у зв'язку з надмірно сплаченим податком на прибуток за 2013 рік в сумі 1153,27 грн., за 2014 рік в сумі 1025,52 грн., за 2012 рік в сумі 1368,08 грн., всього в сумі 3546,87 грн. є спірною.

За затримку розрахунку при звільненні за період з 18.09.2014 року по 14.11.2014 року (дата остаточного розрахунку при звільненні) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні повинен складати 5861,36 грн. (41 робочий день х 142,96 грн.).

Проте, враховуючи вищевказані положення діючого трудового законодавства України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2014 року по 14.11.2014 року, суд враховує розмір недоплаченої заробітної плати у зв'язку з надмірно утриманому податку на прибуток (3546,87 грн.), та частку (30%), яку вона становила у заявлених позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (11579,76 грн.), істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, те, що позивач після звільнення працевлаштувався на іншу роботу, та вважає необхідним застосувати принцип співмірності і стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1064,06 грн. (5861,36х 30%), який що на думку суду, є справедливим та розумним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2014 року по 17.09.2014 року в сумі 3002,16 грн., за період з 18.09.2014 року по 14.11.2014 року в сумі 1064,06 грн., всього - 4066,22 грн.

За правилами, передбаченим ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його

законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що трудові права позивача ОСОБА_1 були порушені. Порушення трудових прав позивача привело до завдання моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях позивача. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з глибини моральних страждань позивача, їх тривалості та відсутності наслідків, час працевлаштування позивача на іншу роботу. За таких обставин суд вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди в сумі 300,00 грн. є обґрунтованою.

За змістом ст.ст.79,84 ЦПК до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді адвокат ОСОБА_9 не приймала участь в якості особи, яка надає правову допомогу, позивач провів оплату адвокату за складання позовної заяви. За таких обставин вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 350 грн. не ґрунтується на вимогах ст.ст.79,84,85 ЦПК.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволено частково, то на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір за частину позовних вимог, яка є задоволеною, суд повинен стягнути з відповідача на користь держави у розмірі мінімального розміру судового збору за позовними вимогами майнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунальної установи "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області про встановлення права на використання податкової соціальної пільги, стягнення надмірно сплачених сум з податку на прибуток та компенсації за затримку повернення надмірно сплачених сум податку на прибуток, за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки - задовольнити частково.

Стягнути з комунальної установи "Василівський районний центр фінансового обліку та матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4066,22 грн., моральну шкоду в сумі 300 грн., всього - 4366 (чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 22 копійки.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з комунальної установи "Василівський районний центр фінансового обліку та

матеріально-технічного забезпечення закладів та установ освіти" Василівської районної ради Запорізької області в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова