Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Літвінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 листопада 2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів (а. с. 2-7).

В обґрунтування позовної заяви позивач у позовній заяві посилався на те, що 16.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено договори банківських вкладів № SAMDN0413, № SAMDN9611, № SAMDN0162 за умовами яких позивач передав відповідачу суму в загальному розмірі 30 000 доларів США на строк 92 дні до 16 липня 2013 року включно зі сплатою 8% річних. При підписанні договорів позивачем було внесено на депозитні рахунки 30 000 доларів США. Відповідно до умов договорів позивач має право на повернення вкладу та дострокове його розірвання, в тому числі й після продовження строку дії договору. 29 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення повної суми вкладів 30 000 доларів США та нарахованих за умовами банківського вкладу відсотків. Однак станом на дату подачі позову до суду відповідач не повернув суми вкладів та відсотки за користування, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь 31 936,83 доларів США за договорами банківських вкладів № SAMDN0413, № SAMDN9611, №SAMDN0162 від 16.04.2013 року та судовий збір.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому викладених, наполягав на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договори банківського вкладу з ОСОБА_3 укладались на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 87-90).

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" 16.04.2013 року було укладено договори: банківських вкладів № SAMDN0413, № SAMDN9611, № SAMDN0162 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів на загальну суму 30 000,00 доларів США (а. с. 9-17). Дії вказаних договорів були пролонговані згідно з п. 6 вказаних договорів.

Не маючи наміру продовжувати дію вказаних договорів після чергового лонгування ОСОБА_3 звернувся на адресу відповідача з заявами від 29 жовтня 2014 року про повернення суми вкладів (а. с. 21,22,28,29,35,36), які були залишені без задоволення.

На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" представником позивача було надано оригінали депозитних договорів для огляду у судовому засіданні, згідно з яким між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договори банківських вкладів. Проте представником позивача не було надано доказів наявності грошових коштів на депозитних рахунках відкритих на ім'я позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на час звернення до суду.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача в частині повернення суми депозитних вкладів, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у їх задоволенні у повному обсязі у зв'язку з недоведеністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем по даній справі, не підлягають поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой