Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 414/1581/15-ц
Провадження № 22ц/782/713/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Романченка В.О.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі ОСОБА_2) 27 серпня 2015 року звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» посилається на те, що 25.12.2007 року між ним та ОСОБА_3та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк», правонаступником прав та обовязків якого є позивач /далі ОСОБА_2/, був укладений кредитний договір №1028/07, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 49935 грн. на придбання автотранспортного засобу, з встановленням процентної ставки за користуванням кредитом в розмірі 18% та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 25.12.2014 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено Договір поруки б/н від 25.12.2007 року, згідно умов якого поручитель зобовязувався відповідати в повному обсязі перед ОСОБА_5 за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, та у випадку невиконання ОСОБА_3 своїх зобовязань бере на себе зобовязання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків, неустойки, а також інших грошових зобовязань, що випливають з кредитного договору.

У звязку з невиконанням з боку відповідачів своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами станом на 14.08.2015 р. виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 71142 грн. 46 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 31222 грн. 53 коп.; відсотків - 22507 грн. 31 коп.; плати за пропуск платежів - 17412 грн. 62 коп.

Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користьПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором №1028/07 від 25.12.2007 року в розмірі 71142 грн.46 коп.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71142 грн.46 коп. відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації як тимчасовий адміністратор неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», посилаючись на ч. 1 ст. 35 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом усіх фактичних обставин справи та недослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, несприяння повному, обєктивному та неупередженому розгляду справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення як незаконне та необґрунтоване, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3був укладений кредитний договір №1028/07, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 49935 грн. на придбання автотранспортного засобу марки DAEWOO Ланос № кузова VIN-Y6DTF69YD8W381274 з встановленням процентної ставки за користуванням кредитом в розмірі 18% та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 25.12.2014 року /а.с. 7-13/.

В забезпечення виконання умов кредитного договору позичальником ОСОБА_3 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено Договір поруки б/н від 25.12.2007 року, згідно умов якого поручитель зобовязувався відповідати в повному обсязі перед ОСОБА_5 за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором /а.с. 19-20/.

В якості забезпечення виконання своїх зобовязань щодо погашення Кредиту /п. 1.4 кредитного Договору/, сплати процентів за його виконання, інших платежів, передбачених Кредитним договором, а також можливих штрафних санкцій /боргових зобовязань/, позичальник ОСОБА_3 уклала з банком Договір Застави автотранспортного засобу. Предметом застави відповідно до п. 1.1.2 Договору Застави є легковий автомобіль DAEWOO Ланос 2007 року, синього кольору, державний реєстраційний номер ВВ 6882ВН, який належить заставодавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВВС № 065144 від 22 грудня 2007 року /а.с. 75-76/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції із застосуванням до спірних правовідносин вимог ст.ст. 526, 590 ч. 2, 1054 ЦК України вважав, що на момент предявлення позову з боку відповідача ОСОБА_3 були виконані всі зобовязання перед ОСОБА_5.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону з огляду на наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 цього Кодексу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобовязання є застава автотранспортного засобу, про що сторони уклали договір застави.

Як свідчать матеріали справи, в порушення вимог п.3.3.2 Кредитного договору позичальник порушив взяте на себе зобовязання повертати кредитні кошти частинами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого станом на 10 листопада 2014 року утворилася заборгованість у сумі 63834,37 грн., що складається з: кредиту 31222,53 грн., відсотків 16754,60 грн., комісія 0,00 грн., плати за пропуск платежів 15857,24 грн. /а.с. 5-6/.

Зважаючи на вищезазначене та на те, що позичальник ОСОБА_3 проживає в зоні проведення антитерористичної операції та не має фактичної та обєктивної можливості виконувати свої зобовязання за Кредитним договором, комітетом ОСОБА_5 ухвалено рішення, відповідно до якого складено протокол № 1008-98/2014 від 12.11.2014 року, яким, зокрема, вирішено: отримати від позичальника нотаріально посвідчену довіреність з правом розпорядження та передоручення заставним автотранспортом; ОСОБА_5 провести списання та анулювання існуючої заборгованості за кредитним договором № 1028/07 від 25.12.2007 року; вивести з застави та з реєстру прав обтяжень прав рухомого майна вказаний автотранспортний засіб /а.с. 75-76/.

На виконання вказаного рішення 14 листопада 2014 року боржник ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо користування та розпорядження вищевказаним автомобілем /а.с. 77/.

14 листопада 2014 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3, що станом на 14.11.2014 року остання повністю виконала всі зобовязання за кредитним договором №1028/07 від 25.12.2007 року перед кредитодавцем /а.с. 78/.

Оскільки відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а надані відповідачем ОСОБА_3 докази свідчать про те, що на момент предявлення позову з її боку були повністю виконані всі зобовязання перед ОСОБА_5, судом прийняте рішення про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5.

Довід апеляційної скарги полягає лише в обґрунтуванні звернення із апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації з посиланням на частину 1 ст. 35, ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на ст.ст. 19, 29 вказаного Закону про джерела формування коштів Фонду та набуття Фондом прав кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму сплачених Фондом витрат, повязаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої ВАТ «ВіЕйБі Банк» протягом дії тимчасової адміністрації.

Саме лише зазначення в скарзі про те, що ухилення відповідачів по справі від сплати заборгованості за кредитним договором № 1028/07 від 25.12.2007 року та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси та порушить права Держави в особі Фонду, інших кредиторів ОСОБА_5 та спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитку для держави в особі Фонду в особливо великих розмірах, без надання жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, не заслуговує на увагу.

За умови надання ОСОБА_5 боржнику ОСОБА_3, який вчинив належні дії на виконання рішення кредитного комітету ГБ ПАТ «ВіЕйБі Банк» щодо заставного майна та отримав від Кредитора підтвердження про повне виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором, останній не лише правомірно вважав себе таким, що припинив зобовязання належним його виконанням, а і є таким.

Посилаючись на неправильність висновків суду, позивач в апеляційній скарзі не називає обставин, якими спростовуються ані докази відповідачів, ані висновки суду.

Отже, доводи апеляційної скарги, які не стосуються висновків суду і в межах яких судова колегія розглядає справу, правильних висновків суду не спростовують.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі, то з нього слід стягнути в дохід держави 1339,80 грн.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на користь держави 1339,80 грн. судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: