Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/178/15-ц
Провадження № 2-о/499/5/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"06" квітня 2015 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області (далі - відповідач) який просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті батьків та складається з житлового будинку з господарчими будівлями по АДРЕСА_1 (далі - будинок), який розташований на земельній ділянці площею 0,11 га. При цьому позивач зазначив, що є сином спадкодавців та являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, постійно проживав з матір'ю ОСОБА_2 за місцем її реєстрації. Будинок належав батьку позивача на підставі свідоцтва про право власності, який побудований у 1955 році. Земельна ділянка, на який розташований будинок, була передана матері у приватну власність на підставі рішення 16-ої сесії Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області ХХІ-го скликання від 11 липня 1993 року. Протягом шести місяців він звернувся до Іванівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок не може у зв'язку з не оформленням його матір'ю спадщини після смерті батька.

В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву в якій пояснив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що визнає заяву в повному обсязі, та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Виходячи з ст.16 ЦК України суд може визнати право особи або захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З ч.2, 3 ст.1225 ЦК України вбачається, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З ч.1 ст.1270 ЦК України вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами матеріального права суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом констатується про наявність фактичних обставин проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини 05 жовтня 2013 року, разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, виходячи з наведених матеріальних та процесуальних норм, встановлених обставин слід констатувати про відсутність фактичних даних, що визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та суперечить закону, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 214-215, 218, 256, 257, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (А - житловий будинок, загальною площею 86,2 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м, Б - погріб з шийкою, В - сарай, Г - сарай, Д - вбиральня, І - басейн для збору води, №1-2 - огорожа), АДРЕСА_1, на земельній ділянці загальною площею 0,11 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяО. О. Кравчук