АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Савчук М.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

Вона перебула з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, під час якого народилася донька ОСОБА_3, 09.05.2008р.н., яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 не займається вихованням дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання та має заборгованість по сплаті аліментів.

ОСОБА_1, посилаючись на висновок Кельменецької РДА Чернівецької області, як органу опіки та піклування, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 09.05.2008р.н.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

22-ц/791/1603/2015р. головуючий у 1-й інстанції Дідух Д.В. Категорія 48/52 доповідач Перепелюк І.Б.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги докази, подані позивачем на підтвердження доцільності позбавлення прав відповідача.

Також ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 не довів зміни свого ставлення до виховання дитини.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю, а відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 09.05.2008р.н.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною, не займається її вихованням, не відвідує її.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції врахував те, що відповідач висловив намір в подальшому належно виконувати свої обовязки щодо виховання власної дитини. Тривалий час перебував за кордоном та не мав можливості спілкуватися з дитиною. Крім того, відповідач посилався на те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей; не сприяють засвоєнню внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов»язків, не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, і безпідставно відмовивши у задоволені позову, попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки.

Зазначені доводи апелянта є безпідставними.

В матеріалах справи є висновок Кельменецької РДА Чернівецької області № 01-31/2056 від 13.08.2015р., як органу опіки та піклування де зазначено про доцільність позбавлення відповідача батьківських права з тих підстав, що він не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, аліменти сплачує із затримкою.

Однак, зазначені обставини не є достатніми та обґрунтованими підставами для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З представлених суду доказів вбачається, що відповідач вже довгий час перебуває за межами країни, що підтверджується Актом від 16.07.2015р.

Відповідно до довідки ВДВС Путильського РУЮ № 02-30-4031 від 19.10.2015р. вбачається, що за відповідачем немає заборгованості по аліментам станом на 19.10.2015р.

Відповідач перебуває за межами країни, що підтверджується зазначеною ним адресою на поштовому конверті із заявою, що були направлені на адресу суду першої інстанції. В заяві відповідач ОСОБА_2 зазначає, що від дитини не відмовляється і просить не позбавляти його батьківських прав. В заяві також посилається на те, що позивач, яка створила нову сім»ю, перешкоджає йому спілкуватися із дитиною.

Посилання апелянта на те, що відповідач умисно, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків належними та допустимими доказами не підтверджені. Підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та зміни немає.

При подачі апеляційної скарги, за клопотанням апелянта ОСОБА_1 їй було відстрочено сплату судового збору в сумі 535,92грн. за подання апеляційної скарги на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 19.10.2015р. до розгляду по суті апеляційної скарги та ухвалення судового рішення, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду від 23.11.2015р.

Враховуючи, що в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, з апелянта на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 535,92грн.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 535,92грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :