Провадження №2/200/1632/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

21 квітня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконання рішення суду та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 27.03.2009 року між його сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, посвідчений нотаріально, згідно умов якого відповідач зобовязалась продати ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку №85 по вул. Каруни в м. Дніпропетровську та земельну ділянку, на якій розташований будинок, але не пізніше 30.06.2009 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала від ОСОБА_3 3 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 23 100 грн. в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння. Також згідно умов попереднього договору відповідач, у разі не укладання основного договору купівлі-продажу, зобовязалась повернути аванс в повному обсязі. У зазначений в попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу з вини відповідача не було укладено та аванс нею не повернуто.

17.09.2009 року син позивача помер та позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся до відповідача з вимогою повернення авансу в розмірі 3 000 доларів США, на що відповідач відмовилась повертати гроші.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнено грошову суму авансу в розмірі 23 100 грн. та за виконавчим листом відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача вказаної суми.

Відповідач ухиляється від виконання рішення суду та позивач позбавлений можливості розпоряджатися грошовою сумою в розмірі 23 100 грн., як своєю власністю, в повному обсязі, тому вважає, що у звязку з простроченням боржником виконання грошового зобовязання з відповідача слід стягнути, з урахуванням уточненого позову за період з 22.09.2011 року по 11.08.2014 року інфляційні втрати в розмірі 2 928 грн. 69 коп., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 003 грн. 05 коп. та курсову валютну різницю суми основного боргу в розмірі 15 360 грн., відповідно курсу долара США на валютному ринку згідно розпорядження НБУ станом на 11.08.2014 року. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду за тривалу затримку невиконання рішення суду, яку він оцінює в 5 000 грн.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач за первісним позовом тривалий час, а саме протягом трьох років, знущається над нею, подає позови з одних і тих самих підстав до різних судів. В звязку з чим вона несе моральні страждання, які виразилися у зміні ритму життя, душевних переживаннях, судові тяганини потребують додаткового часу та зусиль, а з її станом здоровя це проблематично, тому що вона періодично проходить курси стаціонарного та амбулаторного лікування. При цьому послалась на те, що нею ОСОБА_1 сплачено: 25.03.2014 року - 23 451 грн., 26.12.2014 року 500 грн., 30.01 2015 року 500 грн., 27.02.2015 року 400 грн., відповідно до рішень суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зустрічний позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини,які викладені в позовній заяві, просила його задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Заслухавши ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первисний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 27.03.2009 року між сином позивача - ОСОБА_3 та відповідачем було укладено попередній договір, посвідчений нотаріально, згідно умов якого відповідач зобовязалась продати ОСОБА_3 1/3 частину житлового будинку №85 по вул. Каруни в м. Дніпропетровську та земельну ділянку, на якій розташований будинок, але не пізніше 30.06.2009 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала від ОСОБА_3 23 100 грн., що на момент укладання договору становило 3 000 доларів США, в якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння. Також згідно умов попереднього договору відповідач, у разі не укладання основного договору купівлі-продажу, зобовязалась повернути аванс в повному обсязі. У зазначений в попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу з вини відповідача не було укладено та аванс нею не повернуто.

17.09.2009 року син позивача помер. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення з останньої грошових коштів в розмірі 23 100 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2010 року, яке набрало законної сили 02.08.2010 року, з відповідача на користь позивача було стягнено грошову суму авансу в розмірі 23 100 грн. та за виконавчим листом відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача вказаної суми.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тривалий час відповідач ухиляється від виконання рішення суду та позивач позбавлений можливості розпоряджатися грошовою сумою в розмірі 23 100 грн., як своєю власністю, в повному обсязі.

Відповідно до положень статтей 11, 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Підставою для виникнення зобовязання зокрема є договори та рішення суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а також згідно ст. 611, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав цього у строк встановлений договором.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставини, керуючись принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права і свободи людини, враховуючи встановлений у судовому засіданні причинний зв'язок між діями позивача та відповідача, суд вважає встановленим порушення відповідачем права позивача на відшкодування збитків, пов'язаних із невиконанням зобов'язання, що виникло із рішення суду.

Оскільки відповідач за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2010 року прострочила виконання грошового зобовязання, в добровільному порядку грошові кошти не повернула, з неї слід стягнути за період, зазначений в позовній заяві, а саме - з 22.09.2011 року (день відкриття виконавчого провадження) по 11.08.2014 року (день звернення до суду) інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2 928 грн. 69 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 003 грн. 05 коп.

Вимога про стягнення курсової валютної різниці в розмірі 15 360 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до умов попереднього договору, на підставі якого була стягнута сума 23 100 грн., передачу грошей було здійснено в національній валюті України.

Твердження ОСОБА_2, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08.02.2012 року позовні вимоги, з якими звернувся ОСОБА_1, вже частково задоволені, суд не приймає до уваги, оскільки вказаним рішенням стягнуто пеню відповідно до умов попереднього договору та 3% річних за два роки з моменту вимоги про повернення авансу - з 23.07.2009 року по 23.07.2011 року, що не є предметом розгляду даної справи.

Суд не бере до уваги також, що ОСОБА_2 сплачено суму боргу 25.03.2014 року, оскільки відповідно до розпоряджень державного виконавця від 04.09.2014 року та платіжних доручень №3575 та №3576 кошти на користь ОСОБА_1 були частково перераховані 29.09.2014 року вже після звернення його до суду.

Відповідно до ст.611 у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

зміна умов зобовязання;

сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної шкоди.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що невиконання відповідачем рішення суду позивачу дійсно була завдана певна моральна шкода. З вини відповідача позивач був змушений звертатись за захистом свого порушеного права до суду, у нього був порушений уклад його життя. Порушення з боку відповідача законних прав ОСОБА_1 на протязі декількох років створювали для нього напружену обстановку, оскільки склалася ситуація, яка вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вимога за зустрічною позовною заявою про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки звернення до суду ОСОБА_1 є цілком правомірним, що підтверджується повними та частковими задоволеннями його позовних вимог.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути суму сплачених судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп., а також на користь держави суму в розмірі 387 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,15,37,60,61,214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконання рішення суду задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2 928 грн. 69 коп., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2 003 грн. 05 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 5 225 грн. 34 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 387 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя (підпис) Єлісєєва Т.Ю.