Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1332/14-ц Головуючий у 1-й інст. Болейко А. П.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Снітка С.О.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" або банк, або кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2008 року у сумі 21 727,74 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість у сумі 20 454,99 грн. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 лютого 2015 року у задоволенні решти вимог щодо стягнення штрафу у сумі 1 272,75 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач звернувся до суду у січні 2014 року, після закінчення строку позовної давності, однак суд неправильно встановив обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку щодо строку позовної давності, взявши за основу термін дії розрахункової картки, яка була дійсна до липня 2012 року, а не термін дії кредитного договору, який закінчився 30 липня 2010 року.

Розглянувши справу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стягуючи з позичальника на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 20 454,99 грн., суд першої інстанції виходив із того, що існує така заборгованість.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-12).

У заяві вказано, що вона разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» утворилася заборгованість.

Як вбачається із розрахунку (а.с.4-7) станом на 30 вересня 2013 року банком нарахована заборгованість у сумі 21 727 грн. 74 коп., яка складається із заборгованості по кредиту (тілу) - 6 106,33 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 968,24 грн., заборгованості по щомісячній комісії - 3 380,42 грн. та штрафу у сумі 1 272,75 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ч.1 ст.526 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У заяві в графі «щомісячна комісія» стоїть прочерк. Таким чином, при укладенні правочину сторони домовилися, що відсоткова ставка по щомісячній комісії дорівнює нулю (а.с.10 зворот). Саме на таких умовах відповідач уклав договір.

Окрім того, із Тарифів по кредитці «Універсальна», які не підписувалися відповідачем, також вбачається, що щомісячної комісії немає.

Таким чином, нарахування банком заборгованості по щомісячній комісії у сумі 3 380,42 грн. суперечить умовам вище вказаного договору, а посилання на Тарифи безпідставне, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували нульову ставку по щомісячній комісії або її відсутність. Так, у судовому порядку не визнано пункт договору, що передбачає відсутність щомісячної комісії, недійсним та інших домовленостей між сторонами не було.

Суд першої інстанції не звернув увагу на умови договору, в яких щомісячна комісія відсутня, а тому помилково таку стягнув у сумі 3 380,42 грн.

Колегія суддів відмовляє банку у стягненні щомісячної комісії у сумі 3 380,42 грн.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині щомісячної комісії не відповідають обставинам справи, то колегія суддів, згідно ст.309 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи загальну суму стягнення на суму комісії з 20 454,99 грн. до 17 074,57 грн., залишаючи при цьому до стягнення тіло кредиту та проценти за користування кредитом (6 106,33 грн. + 10 968,24 грн. + 3 380,42 грн. = 20 454,99 грн.; 20 454,99 грн. - 3 380,42 грн. = 17 074,57 грн.).

Доводи апеляційної скарги відносно неправильного застосування судом першої інстанції інституту позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, у суді першої інстанції представник відповідача заявила про застосування позовної давності (а.с.34), але відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №3-14 цс 14), яка відповідно до 360-7 ЦПК України обов'язкова для всіх судів України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Так, строк дії картки НОМЕР_1 по договору від 30 липня 2008 року, укладеному з відповідачем, встановлений до 31 липня 2012 року (а.с.56, інформація по картці; довідка банку від 21 квітня 2015 приєднана до матеріалів справи). До вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом загальна позовна давність до 31 липня 2015 року (31.07.2012 року + 3 роки = 31.07.2015 року), а банк звернувся з такими вимогами 23 січня 2014 року, тобто на час звернення банку до суду загальна позовна давність відносно вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування коштами не сплинула, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув відповідні суми з відповідача.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, зі змісту ч.2 ст.258 ЦК України вбачається, що до вимог про стягнення штрафу застосовується позовна давність в один рік.

Умовами договору передбачено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Так, кінцевий термін повернення кредиту - 31 липня 2012 року. Невиконання цього грошового зобов'язання більше ніж на 120 днів - 31 листопада 2012 року, що було початком перебігу річного строку позовної давності для стягнення штрафу, який закінчився 31 листопада 2013 року. Банк звернувся за стягненням штрафу до суду 23 січня 2014 року, тобто поза межами спеціальної позовної давності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив банку у стягненні штрафу за спливом позовної давності.

Суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції, а тому відповідно змінює розподіл судового збору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України колегія суддів присуджує позивачу судовий збір у розмірі 191 грн.43 коп., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (17 074,57 грн. х 243,60 грн. : 21 727,74 грн. = 191,43 грн.) (а.с.1, п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2014 року змінити.

Зменшити стягнуту суму заборгованості за кредитним договором з «20 454,99 грн.» до «17 074,57 грн.», а розмір судового збору з «243,60 грн.» до «191,43 грн.».

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: