УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4 21 травня 2013 року, посилаючись на те, що він був складений під впливом обману так як спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо залишення позовних вимог без задоволення, оскільки позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не доведено та не надано доказів відповідно до викладених обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а факт того, що померлий під час вчинення заповіту не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними жодними допустимими документарними доказами не підтверджений та у судовому засіданні не встановлений, у зв'язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспореного заповіту недійсним.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук