Ухвала

Іменем України

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мари Льо» до товариства з обмеженою відповідальністю «Трикотажна фабрика «Киянка» та ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Візард», про визнання договору міни недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Мари Льо» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мари Льо» (далі - ТОВ «Мари Льо») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору міни від 21 вересня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Трикотажна фабрика «Киянка» (далі - ТОВ «ТФ «Киянка») передало ОСОБА_2 13/100 частин майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що на момент укладення цього договору зазначене майно вже було передано до статутного капіталу позивача, а тому не могло бути передано у власність іншій особі, він просив визнати договір міни від 21 вересня 2012 року недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ТОВ «Мари Льо» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Мари Льо» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів своє право власності на спірне приміщення, яке було предметом міни між відповідачами, тобто передачі до його статутного капіталу у 2000 році. При цьому доведення вказаної обставини було процесуальним обов'язком позивача відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Суди правильно вказали на те, що предметом договору міни була нерухомість, котра згідно із договором купівлі-продажу від 10 червня 1993 року належала на праві власності ТДВ «ТФ «Киянка». Відповідно до положень ст. ст. 316, 317, 319, 715 ЦК України останнє вправі розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Доводи касаційної скарги спрямовані виключно на переоцінку доказів та на з'ясування обставин, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції (ч. 1 ст. 335 ЦПК України). Посилань на порушення норм матеріального права касаційна скарга взагалі не містить.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач взагалі не був стороною оспорюваного ним правочину і, таким чином, не вправі вимагати визнання його недійсним. Заявляючи, що він є власником майна, своє право на нього має довести.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-95цс13 та від 25 квітня 2012 року № 6-254цс12, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мари Льо» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова