Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/10086/15-ц

Номер провадження2/711/3276/15

03 грудня 2015 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя - Дунаєв С.О.

при секретарі - Скляр М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвокат ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду 11.11.2015р. з позовною заявою до ОСОБА_4 (відповідач), в якій просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 700грн щомісячно, починаючи з 11.11.2015р. і довічно.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення (а.с.19-20). Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки отримує пенсію та у жовтні 2015р. отримав від відповідача 6400доларів США. Крім того, відповідач зазначив, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, оскільки не сплачував своєчасно аліменти на утримання свого сина.

В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 300грн на місяць. Свою позицію обґрунтовує тим, що витрачає близько 1500грн на місяць на ліки. Проживає разом з дружиною, яка працездатна, але не працює, оскільки доглядає його, як інваліда 1групи. Розмір доходу його разом з дружиною не перевищує 1250грн. На теперішній час існує за рахунок заощаджень.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач потребує матеріальної допомоги через стан свого здоров'я. Натомість відповідач є працездатною особою і може працювати і надавати батькові матеріальну допомогу, принаймні в розмірі 300грн на місяць. Вважає, що передання відповідачем позивачеві коштів не свідчить про відсутність у позивача потреби у матеріальній допомозі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на зміст письмових заперечень наданих суду (а.с.19-20). Наполягала на тому, що позивач, як батько відповідача, свого часу ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого на момент досягнення відповідачем повноліття за позивачем утворилась заборгованість в розмірі 19619,65грн. Крім того, вважає, що позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки має дохід і вільні грошові кошти, які передані йому відповідачем. Зауважила, що позивач має у власності земельну ділянку, житловий будинок. Частину житлового будинку позивач купив у грудні 2014р., що вже свідчить про те, що позивач не потребує матеріальної допомоги. Просила відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, 01.05.1970р.н., є батьком ОСОБА_4, 30.11.1992р.н., що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.2). Позивач з 16.03.2011р. має першу групу інвалідності за загальним захворюванням, яка з 29.03.2012р. встановлена безстроково у звязку з чим він визнаний непрацездатним та таким, що потребує постійного стороннього догляду та допомоги з частковою залежністю від інших осіб, що підтверджується відповідними довідками МСЕК №357066 від 24.03.2011р. (а.с.47) та №924289 від 29.03.2012р. (а.с.3). ОСОБА_1 проживає разом з дружиною ОСОБА_5, 1971р.н., що підтверджується відповідною довідкою з місяця проживання №11/7 від 29.10.2015р. (а.с.6).

Згідно довідки УПФУ в м. Черкасах №3884 від 30.10.2015р. (а.с.5) позивач отримує пенсію, розмір якої з вересня 2015р. складає 1225,61грн на місяць. Дружина позивача ОСОБА_5 перебуває на обліку в УСЗН Придніпровського району м. Черкаси як працездатна особа, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1групи, у звязку з чим отримує компенсаційні виплати в розмірі 16,16грн на місяць, що також підтверджується відповідною довідкою №491 від 28.10.2015р. (а.с.4).

Позивач проживає в будинку, частка якого належить йому на праві власності. Так згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27-30) позивачеві належить 29/100 частки житлового будинку за адресою: пров. Черняхівського, буд.44, м. Черкаси, - який зареєстрований за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2014р.. Земельна ділянка, на якій розташована ця частина будинку, також належить позивачеві на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, видане 30.10.2015р..

У зв'язку з хронічною хворобою нирок позивач періодично звертається за медичною допомогою на підтвердження чого суду надано відповідні виписки з історій хвороб (а.с.44-46). Востаннє позивач перебував на лікуванні в період з 23.11.2015р. до 01.12.2015р., виписаний через покращення з рекомендацією нагляду у невролога, кардіолога, нефролога, і вживанням лікарських препаратів (а.с.46).

ОСОБА_4 є працездатною особою, проте не працює і перебуває на обліку як безробітний в Уманському МЦЗ з 30.09.2015р., у зв'язку з чим отримує державну допомогу в розмірі 889,03грн на місяць, що підтверджується відповідною довідкою від 16.11.2015р. (а.с.35).

Періодично відповідач потребує лікування у зв'язку з хронічною хворобою нирок 1 ступеню (полікістоз нирок), що підтверджується відповідними виписками з історій хвороб (а.с.23-26).

22.10.2015р. відповідач передав позивачеві суму коштів в розмірі 6400доларів США, в якості вартості квартири АДРЕСА_1, про що свідчить відповідна розписка (а.с.22). Як зазначили сторони в судовому засіданні це гроші, які відповідач передав позивачеві після продажу квартири, яку відповідач успадкував за заповітом після смерті своєї бабусі (матері позивача). Позивач та його представник стверджували, що це гроші за компенсацію вартості частки квартири, яка обовязково має належати позивачу, незважаючи на наявність заповіту на підставі ч.1 ст.1241 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Саме у зв'язку з отриманням цієї суми коштів позивач і відмовився від свого позову до відповідача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадщину по цивільній справі №711/4747/15. Підтвердженням цього сторона позивача вважає той факт, що розписка про отримання коштів написана 22.10.2015р., а відмова від позову заявлена 23.10.2015р.. Представник відповідача визнала зазначений факт, а тому суд вважає його доведеним.

На підставі виконавчого листа №2-1503 від 24.11.2006р., виданим Уманським районним судом Черкаської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6, стягувались аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш 30відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.06.2006р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30.11.2010р.. Станом на 30.11.2010р. борг за ОСОБА_1 по виплаті аліментів складає 19619,65грн, що підтверджується відповідною довідкою Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ (а.с.33). До теперішнього часу ОСОБА_1 своєї заборгованості по сплаті аліментів на погасив, що визнали сторони в судовому засіданні. Позивач зазначив, що частково здійснював погашення заборгованості по аліментам на підтвердження чого надав суду дві квитанції (а.с.48) на суму 1000 і 500грн. Разом з тим, суд не вважає зазначені документи належним доказом підтвердження здійснення позивачем погашення своєї заборгованості по аліментам на утримання свого сина ОСОБА_4, оскільки з цих квитанцій не вбачається хто і з якою метою здійснював переказ цих коштів. Також суд критично оцінює пояснення представника позивача щодо того, що заборгованість з виплати аліментів за позивачем утворилась внаслідок того, що позивач вважав, що він не зобовязаний платити аліменти, оскільки є інвалідом першої групи, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивачеві встановлено першу групу інвалідності з 16.03.2011р., а зобовязання з виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини припинилося 30.11.2010р.. Таким чином, при розгляді справи суд виходить з того, що позивач до теперішнього часу не оплатив заборгованість по аліментам на утримання свого сина, який є відповідачем по справі.

За таких обставин, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо обовязку повнолітнього сина утримувати свого батька, які регулюються главою 17 Сімейного кодексу України (далі СК).

Згідно ч.9 ст.107 СК сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З аналізу зазначеної норми вбачається, що для виникнення у повнолітнього сина, доньки обовязку з утримання батьків необхідне існування двох умов: непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є непрацездатною особою, оскільки є інвалідом 1групи.

Натомість потребу у матеріальній допомозі суд вважає недоведеною. Зокрема, позивачем не надано суду доказів на підтвердження необхідності регулярного придбання ліків із зазначенням їх вартості, потреба в яких не може бути задоволена за рахунок власних доходів позивача. Ствердження позивача про те, що він потребує близько 1500грн на місяць на купівлю ліків нічим не підтверджено. З наданих позивачем документів (а.с.45, 46) не вбачається наявність потреби позивача у постійному лікуванні та прийомі коштовних лікарських засобів.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, визначаючи наявність потреби в матеріальній допомозі, суд враховує ті обставини, що позивач, як інвалід 1групи, має часткову залежність від інших осіб, має дохід, який є більшим ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, має власне житло, має певні грошові кошти, передані йому відповідачем 22.10.2015р..

Відповідно до ч.1 ст.204 СК дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає за неможливе застосування до спірних відносин положень цієї норми, оскільки вона може бути застосована лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.202 СК.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат не розглядається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 31, 88, 209, 212-215, 223 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.202 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: ОСОБА_7