Номер провадження 2/754/4511/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди та збільшення розміру аліментів.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1977року, від шлюбу у подружжя двоє повнолітніх дітей.

17.04.2006року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу її стан здоровя погіршився у зв'язку з непередбачуваним розлученням, а внаслідок перенесеного стресу вона отримала третю групу інвалідності, втратила роботу, можливість реалізувати свої навички та бажання, зробити карєру, доробити повний пенсійний стаж та заробити достойну пенсію.

Внаслідок вищевказаного, за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.10.2005 р. з відповідача на її утримання було стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку щомісячно до її одужання або зміни обставин. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2006р. розмір аліментів було зменшено до 1/6 частини. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2012р. позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_1 було зменшено з 1/6 до 1/12 частини з усіх видів його заробітку, та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2012 р. вказане рішення було залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2013року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір аліментів з 1/12 частини до 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2

Позивач зазначає, що внаслідок перенесеної операції на серці в серпні 2012року у неї виникла необхідність у постійному прийомі дорогих лікарських препаратів, пенсії та аліментів, які виплачує на її користь відповідач, на них не вистачає у зв'язку з чим вона перебуває у досить скрутному матеріальному становищі. Вона є інвалідом з дитинства, має вроджену ваду серця, на даний час не працює, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, потребує постійного лікування кардіологічними препаратами для підтримання своєї життєдіяльності. Оскільки її матеріальне становище значно погіршилось, позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про збільшення розміру аліментів з 1/10 до 1/4 частини всіх доходів ОСОБА_2 Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2014року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір аліментів з 1/10 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2

Однак, 03.07.2015року позивачці призначена друга група інвалідності, тому вона потребує додаткового лікування, збільшились її матеріальні потреби, крім того у звязку з різким та значним подорожчанням вітчизняних, а особливо імпортних медичних препаратів та медичних послуг матеріальний стан позивачки значно погіршився. Тому просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом.

Також ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 60000,00грн, обґрунтовуючи це тим, що звістка про зраду, довгий період обману та знущань, принижень, болісне розірвання шлюбу все це порушило її нематеріальне благо, а гідність особистості та призвело до порушень гарантованих Конституцією прав і свобод людини. Зазначає, що саме аморальна поведінка колишнього чоловіка, яка суперечила моральним засадам суспільства призвела до тяжких захворювань, постійного лікування у психіатра. Вважає, що в медичних документах чітко просліджується зв'язок між погіршенням здоровя та психоемоційним стресом, отриманим саме внаслідок аморальних дій відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом та стягнути з відповідача моральну шкоду, що була заподіяна їй в сумі 60000,00грн.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд винести рішення про відмову в задоволенні позову, подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що позивачем вказані всі ті ж обставини, котрі вже були предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для збільшення розміру аліментів з урахуванням даних обставин відсутні. Крім того, ОСОБА_2 заперечує проти стягнення з нього моральної шкоди в повному обсязі, оскільки моральна шкода стягується з винної особи, яка спричинила шкоду. Проте його вина не була встановлена в порядку, передбаченому законом (за рішенням суду про визнання дій протиправними чи вироком суду про визнання особи винною у скоєнні кримінального правопорушення). Крім того, зазначив, що твердження позивача щодо утримання коханки та аморальної поведінки є припущеннями, які нічим не підтверджені, а тому не можуть вважитися протиправними дії чоловіка, який після розірвання першого шлюбу створив нову сімю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1977року по 17 квітня 2006року, від якого мають двох повнолітніх дітей доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, 1982року народження.

Згідно вимог ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Згідно вимог ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Частиною 2 ст. 80 СК України передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 80 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.10.2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання було стягнуто аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до її одужання або зміни обставин, яке рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2006р. було змінено в частині розміру стягнутих аліментів до 1/6 частки від заробітку (доходу).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2012року позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів було задоволено, розмір стягуваних з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 зменшено з 1/6 частини до 1/12 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2012року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2012 року - залишено без змін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2013року, позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/12 частини збільшено на 1/10 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 16.05.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, зазначене рішення залишено без змін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2014року, позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини збільшено на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до частин 3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно із історії хвороби ОСОБА_1, останній встановлено наступні клінічні діагнози: соматоформна вегетативна дисфункція серця та серцево-судинної системи, вроджений порок серця, дефект міжпередсерцевої перегородки, стан після пластики дефекту у 1963році з ознаками решунтування області заплати, а окрім того супутні діагнози: стенокардія, кардіосклероз атеросклеротичний з порушенням ритму суправентрикулярна та шлуночкові екстрасистолія, церебральний атеросклероз, хронічний пієлонефрит у стадії ремісії, хронічний гастродуоденіт, двостороння дифузна мастопатія та ін.

Згідно довідки серії МСЕ-ДНА-01 № 457716, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 11.08.2005року довічно, причина інвалідності з дитинства, рекомендовано заходи по відновленню працездатності стаціонарне лікування.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААА № 766081 від 12.08.2011р., ОСОБА_1 повторно підтверджена третя групу інвалідності, довічно.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки, а саме запису № 31 від 11.08.2005року, ОСОБА_1 була звільнена з посади директора на підставі ст. 39 КЗпП України за станом здоровя та інвалідністю.

Як вбачається з протоколу операції відділення хірургічного лікування порушень ритму серця КМКЛ «Київський міський центр серця», 30.08.2012року ОСОБА_1 було проведено операцію з імплантації електрокардіостимулятора Vitatron Е-50 D з первинною ендокардіальною системою.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 був звільнений з роботи за станом здоровя, йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 65% втрати працездатності, він потребує лікування, знаходиться у лікарів на обліку.

Відповідно до довідки про доходи № 2887 від 28 жовтня 2015року виданої Пенсійним фондом України УПФУ м. Першотравенська Дніпропетровської області, ОСОБА_2 одержує страхові виплати, загальна сума його доходу за період з серпня 2015року по жовтень 2015 року за виключенням аліментів становить 12984,14грн.

З довідки № 2887 від 28 жовтня 2015 року, виданої УПФУ в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком як працівник, зайнятий на підземних і відкритих гірничих роботах і в металургії, розмір якої за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року складає 13767,43грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 03.07.2015року, довічно, причина інвалідності з дитинства, що підтверджується актом огляду МСЕК Серії АВ № 0429354 від 08.07.2015року, рекомендовано заходи по відновленню працездатності стаціонарне лікування.

Згідно довідки УПФУ в Деснянському районі м. Києва від 21 жовтня 2015року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні ПФУ та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, розмір якої за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року становить 6608,68грн.

Отже, судом встановлю, що відповідач ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/8частини, які утримуються з його пенсії та регресних виплат з 03.06.2014року і по даний час немає, що підтверджено довідкою № 251 від 02.11.2015р. (а.с.198).

Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо того, що доходи відповідача набагато збільшились, і тому він змозі надавати їй аліменти в більшому розмірі, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження збільшення доходів відповідача за період після винесення рішення Деснянським районним судом міста Києва від 10.02.2014року і по теперішній час.

Однак, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 встановлено вже ІІ групу інвалідності з 03.07.2015року, довічно, у звязку з чим вона потребує додаткових матеріальних витрат за станом здоровя та потребує постійного лікування кардіологічними препаратами для підтримання своєї життєдіяльності, при цьому не спроможна отримувати допомогу від повнолітніх доньок, оскільки молодша донька ОСОБА_4 не працює, отримує державну соціальну допомогу на двох дітей інвалідів дитинства, додаткових джерел доходів не має, а старша донька ОСОБА_3 перебуває на обліку в НДІ судово-судинної хірургії ім. Амосова, має вроджену ваду серця, самостійно виховує свого сина, котрий також перебуває на обліку у звязку з деформацією клапанів серця, а тому суд вважає за можливе збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на її утримання з 1/8 частини на 1/7 частини всіх видів заробітку відповідача з моменту звернення позивача до суду з вказаним позовом, а саме з 20.07.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 58-59 ЦПК України.

З приводу відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Посилання позивача як на докази її психічного розладу у звязку з аморальної поведінкою відповідача на епікризи та медичну картку хворого, суд оцінює критично, оскільки медичні виписки, довідки, історія хворого та епікризи не містять посилань лікарів або встановлених обставин, що чоловік зраджував і це привело позивача до тяжких психічних розладів. Крім того, судом встановлено, що інвалідність отримана позивачем внаслідок захворювання, а саме вродженого порока серця (з дитинства), а не з непередбачуваним розлученням.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що ОСОБА_2 завдав їй моральної шкоди внаслідок своєї аморальної поведінки у вигляді супружної зради, та виникненням спорів між колишнім подружжям, оскільки під час розгляду справи позивач не надала суду доказів, які б підтвердили причинний звязок між фізичним та психічним здоровя позивача, погіршення якого завдало моральної шкоди зі зрадою та розірванням шлюбу з відповідачем, що сталось в 2006році. Крім того, як вбачається з рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17.04.2006року, подружжя розірвали свої відносини через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, близько одного року проживають окремо. Будь-яких доказів, про вчинення відповідачем щодо позивача протиправних дій, що могли причинити їй моральної шкоди суду також не надано.

Свідчення в судовому засіданні ОСОБА_6, яка є рідною сестрою позивачки, про те, що сторони у період шлюбу до 2005р. жили разом дуже дружно, але ОСОБА_2 в 2005році покинув ОСОБА_1, так як вважає, що причиною стала інша жінка, суд не може взяти до уваги, оскільки такі свідчення основуються на припущеннях, що не допускається в силу статей 59-60 ЦПК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено ст.60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, судові витрати при подачі позову за останню вимогу покладаються на позивача.

Підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 27, 31, 57-61, 88, 212 215 ЦПК України, ст.75, 76, 77, 80 Сімейного Кодексу України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Розмір аліментів, визначений за рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10.02.2014року щодо стягнення з ОСОБА_2, 31.01.1953року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, аліменти в розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.08.2013року змінити.

Визначити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, 31.01.1953року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, 1957року народження (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на її утримання в розмірі 1/7 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.07.2015року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, 31.01.1953року народження (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Бабко