Провадження № 2/161/4321/15
У Х В А Л А

30 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Луцьку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Луцьку звернулось в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В ході судового розгляду з ініціативи суду вирішувалось питання про закриття провадження у справі в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь», оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що провадження по справі в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь» слід закрити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім того, дана правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України у справі № 6-745ц15.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Луцьку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає до закриття в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь».

Крім того, суд вважає за потрібне розяснити позивачу право на звернення з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь» до господарського суду.

Керуючись ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 208, 209, 210, 360-7 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Луцьку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь» закрити.

Повідомити позивачу, що його позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Волинь» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення ухвали можуть її оскаржити протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.