Справа № 461/228/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/2788/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної державної телерадіокомпанії на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської обласної державної телерадіокомпанії про стягнення середньомісячного заробітку, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Львівської обласної державної телерадіокомпанії на користь ОСОБА_4 27 413 (двадцять сім тисяч чотириста тринадцять) гривні 05 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила Львівська обласна державна телерадіокомпанія.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що суд при прийнятті вказаного рішення не врахував спроби відповідача розшукати ОСОБА_4, адже на роботу вона не з'являлася, на телефонні дзвінки та на листи, відправлені на її домашню адресу, не відповідала, її місцезнаходження та стан здоров'я апелянту відомі не були. Крім того зазначає, що суд у своєму рішенні вказав на те, що ЛОДТРК не поновила позивача на роботі з метою ухилення від виплати належної їй заробітної плати. Однак, вказує, що наказ ЛОДТРК №146-к, в якому ОСОБА_4 поновлено на роботі виданий 20 листопада 2014 року, тобто апелянт не ухилявся від виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, а от сама ОСОБА_4 ознайомилася з ним лише 01 грудня 2014 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до Львівської обласної державної телерадіокомпанії, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.04.2014р. по 20.11.2014р. в сумі 27 413,05 грн.

Зазначала, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.03.2014 року її поновлено на посаді завідувача відділу анонсування програм дирекції програм Львівської обласної телерадіокомпанії з 27.03.2013 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31 584,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року згадане рішення районного суду залишене без змін і набрало законної сили. Однак, рішення суду в частині поновлення на роботі було виконане лише 20.11.2014 року. Проте, заробітна плата за час вимушеного прогулу була виплачена лише за період з 27.06.2013 року по 31.03.2014 року, а за період затримки виконання рішення суду з 01.04.2014 року по 20.11.2014 року середній заробіток не виплачений.

Задовольняючи даний позов районний суд виходив з того, що оскільки відповідач всупереч рішенню суду від 31.03.2014 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді, не приступив до його негайного виконання, а лише 20.11.2014 року виніс наказ про поновлення позивача на посаді, тому слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.04.2014 року по 20.11.2014 в сумі 27 413,05 грн.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2014 року ОСОБА_4 поновлено на посаді завідувача відділу анонсування програм дирекції програм з 27.06.2013 року та стягнуто з Львівської обласної телерадіокомпанії на користь ОСОБА_4 31 584 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.06.2014 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2014 року залишено без змін та набрало законної сили.

Згідно до норми ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до наказу №146 від 20 листопада 2014 року позивача було поновлено на посаді завідувача відділу анонсування програм дирекції випуску програм та анонсування (а.с.10).

Як вбачається з рішення Галицького районного суду м.Львова від 31.03.2014 року середньоденна заробітна плата позивача становила 164,15 гривень.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, про стягнення заборгованості у розмірі 27 413 грн.05 коп. з відповідача, що відповідає п.2, 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає цим вимогам.

Доводи апелянта на те, що суд при прийнятті вказаного рішення не врахував спроби відповідача розшукати ОСОБА_4, яка на роботу вона не з'являлася, на телефонні дзвінки та на листи, відправлені на її домашню адресу не відповідала, її місцезнаходження та стан здоров'я апелянту не були відомі, не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

В засіданні судової колегії встановлено, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 31.03.2014 року було допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_4 виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць в розмірі 3 509 грн.

Однак жодного наказу про негайне виконання судового рішення в цій частині відповідач не видав, що визнала представник апелянта в засіданні судової колегії.

Одночасно не здобуто жодних доказів щодо неможливості видачі такого наказу про негайне виконання в цій частині рішення суду.

Таким чином суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), установивши факт невиконання рішення суду про поновлення на роботі, правильно застосував ст. 236 КЗпП України, врахувавши при цьому роз'яснення, дані в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Львівської обласної державної телерадіокомпанії - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.