АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Акопян В.І.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора м.Кременчука на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 березня 2014 року по справі за позовом заступника прокурора м.Кременчука до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про накладення заборони відчуження квартири..

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року заступник прокурора м.Кременчука звернувся до суду з позовом, просив ухвалити рішення, яким накласти заборону на відчуження 1/5 і 1/10 частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що при вирішенні питання про позабавлення батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 судом не виконана вимога закону про накладення заборони на відчуження належного йому нерухомого майна. Оскільки неповнолітній ОСОБА_4 не зареєстрований та не проживає у квартирі, співвласником якої він є, то існує загроза порушення його прав на це нерухоме майно.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора м.Кременчука в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду про відсутність спору і недоведеність обставин, якими обґрунтований позов, є помилковими та суперечать закону, яким врегульовані правовідносини із захисту прав дітей, позбавлених батьківського піклування.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав:

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі скасувати рішення у разі порушення або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, були ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20 жовтня 2005 року ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_4.

Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука №281 від 23 червня 2005 року встановлено опіку над неповнолітнім ОСОБА_4, опікуном над ним та його майном призначено ОСОБА_7.

ОСОБА_4 належить на праві власності 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09 квітня 2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів, а також 1/10 частина цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 грудня 2007 року, виданого Четвертою Кременчуцькою Держнотконторою (реєстраційний номер 2-1572).

Іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 і ОСОБА_8.

Єдиною зареєстрованою особою у АДРЕСА_1 є ОСОБА_8.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання про накладення заборони на відчуження нерухомого майна неповнолітньої дитини може бути вирішене лише одночасно при розгляді справи про позбавлення батьківства або відібрання дитини. Окреме вирішення питання про накладення заборони відчуження нерухомого майна дитини може обмежити права дитини щодо розпорядження цим майном, якщо це відповідає її інтересам. Окрім того, контроль за розпорядженням майном дитини є обов'язком органу опіки та піклування, отже спірне питання має вирішуватися відповідно до ст.177 СК України.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням вимог ст.212, ст.213 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Наведена норма закону є імперативною і безумовною, тобто обов'язок суду накласти заборону на відчуження майна та житла дітей, які позбавляються батьківського піклування, не ставиться у залежність від існування реальної або гіпотетичної загрози порушення прав дитини чи від наявності певних правомочностей або обов'язків у інших уповноважених державних органів, опікунів, тощо. У ЗУ «Про охорону дитинства», а також у інших спеціальних нормативних актах відсутня заборона на захист майнових прав дитини шляхом ухвалення судом окремого рішення про заборону на відчуження майна дитини.

Таким чином, не дивлячись на наявність у органу опіки і піклування, опікуна повноважень (ст.177, ст.249 СК України, ст.68-72 ЦК України) на звернення до нотаріуса із заявою про накладення заборони відчуження майна дитини, прокурор не позбавлений права в порядку ст.36-1 ЗУ «Про прокуратуру» на пред'явлення до суду позову з аналогічною вимогою поза межами розгляду спору про позбавлення батьківських прав або відібрання дитини.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту порушення майнових прав неповнолітнього щодо користування і розпорядження належним йому майном є помилковим, оскільки власник і, відповідно уповноважена на це особа, має право на звернення до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання у майбутньому можливого порушення його прав (ч.2 ст.386 ЦК України).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м.Кременчука задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 березня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов заступника прокурора м.Кременчука задовольнити.

Накласти заборону на відчуження 1/5 і 1/10 частини квартири АДРЕСА_2, що належать на праві власності неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий О.А. Лобов

Судді: С.А. Гальонкін

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов