провадження № 2/760/7814/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2015 року м. Київ
Соломянський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
За участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
12.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 58 у будинку № 45 по проспекту Перемоги в місті Києві.
У ході судового розгляду справи суд за клопотанням позивача замінив відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_3, оскільки відповідач змінила своє прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_3.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2004.
Відповідно до довідки форми № 3 від 27.11.2015 № 5912 у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 з 21.12.2004, ОСОБА_5 з 30.05.2006 та ОСОБА_3 з 23.05.2006.
Відповідач з березня 2013 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки виїхала до АР Крим, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.
На відповідача, який не проживає у квартирі, нараховуються додаткові кошти по оплаті житлово-комунальних послуг.
Позивач вважає, що реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику даної квартири, повною мірою реалізовувати своє право власності, а тому звернувся до суду з цим позовом.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2004, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 5).
Договір купівлі-продажу квартири від 21.10.2004 зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером № 202894 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 6).
Квартира АДРЕСА_1, зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна та записана в реєстрову книгу № д.1602-8 за реєстровим № 5333/5032 (а.с. 6 зворот).
Згідно з довідкою форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» структурного підрозділу Житлово-експлуатаційна дільниця № 906 від 27.11.2015 № 5912 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 з 21.12.2004, ОСОБА_5 з 30.05.2006 та ОСОБА_3 з 23.05.2006 (а.с. 29).
На виконання вимог частини третьої статті 122 ЦПК суд звернувся до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
Отже, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.
Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.
Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
Однак, частина друга статті 405 ЦК передбачає, що «член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».
Позивач стверджував, що відповідач не проживає у квартирі з березня 2013 року, оскільки виїхала до АР Крим та вийшла заміж. На підтвердження цього посилався на акт мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 від 25.04.2015, акт мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 від 02.09.2015 та на копію свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим 09.02.2013 (а.с. 7-8, 10).
У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, 05.07.1969, які є сусідами позивача, підтвердили, що відповідач з 2013 року у квартирі не проживає та речей там не зберігає. Свідок ОСОБА_7 бачила, як відповідач у 2013 році виїхала з дитиною до АР Крим.
Суд бачить важливим аргумент позивача, що за користування квартирою нараховуються житлово-комунальні послуги.
У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».
З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою № 58 у будинку № 45 по проспекту Перемоги у місті Києві.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Соломянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко