Справа №521/6702/15-ц
Провадження №2/521/3568/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.
при секретарі Святецькій І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної, моральної шкоди та суми страхового відшкодування,
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної, моральної шкоди та суми страхового відшкодування в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1 користь спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 18 217, 33 гривень; стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на його, ОСОБА_1 користь заборгованість в сумі 61 300,00 гривень страхової суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми заборгованості; стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1 користь моральну шкоду в сумі 25 000,00 гривень; стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на його, ОСОБА_1 користь моральну шкоду в сумі 25 000,00 гривень, а також стягнути солідарно з відповідачів на його, ОСОБА_1 користь судові витрати в сумі 1 295,17 з яких 795, 17 гривень судовий збір щодо вимог майнового характеру та 500, 00 гривень - судовий збір з вимог немайнового характеру.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу в його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УКС «Гарант-Авто» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових ухвал та повісток, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», що підтверджується договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 серпня 2013 року (поліс № АС/5386143).
Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Судом встановлено, що водій ОСОБА_2 27 травня 2014 року передав страховій компанії повідомлення Страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду (вхідний № 14/593).
Пунктом 16 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснено судам, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ч. 1 п. 21 Постанови пленуму № 4 ВССУ).
Позивач в своєму позові наводить детальний розрахунок заборгованості страхової компанії, з яким погоджується суд.
Всього загальна сума заборгованості страхової компанії в період червень 2014 березень 2015 років з врахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних становить 61 300,00 гривень.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб .
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Позивач вважає, що неправомірними діями відповідачів йому, як потерпілому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.
Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. (Абзац преамбули в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001).
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивач оцінює спричинену йому маральну шкоду по 25 000 гривень з кожного відповідача. Однак суд оцінивши характер правопорушення, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, яка була нанесена позивачу, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково по 2 000,00 гривень з кожного.
Абзацом 2 пункту 21 Постанови пленуму № 4 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснено судам, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобовязань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобовязальними. У випадку порушення зобовязання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV).
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 79, 88, 169, 224-226 ЦПК України ст.ст. 15, 22, 23, 549, 625, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної, моральної шкоди та суми страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний № НОМЕР_3) на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 18 217 (вісімнадцять тисяч двісті сімнадцять) гривень 33 копійки.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) заборгованість в сумі 61 300 (шістдесят одна тисяча триста) гривень 00 копійок страхової суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний № НОМЕР_3) на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь позивача ОСОБА_1 (Ідентифікаційний № НОМЕР_4) судові витрати в сумі 807 (вісімсот сім) гривень 97 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем в загальному порядку.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.