АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц-796- 4064 /2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Козлов Р.Ю.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та усунення від права на спадкування.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

У вересні 2011 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2. померла ОСОБА_3, яка 27.05.2009 р. склала заповіт, відповідно до якого заповідала їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій на праві власності . При зверненні із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса їй стало відомо, що на спадкове майно претендує також відповідачка, як особа, що має право на обов'язкову частку у спадщині.

Посилаючись на те, що за життя спадкодавець перебувала у безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб та похилого віку, а відповідачка, будучи обізнаною про ці обставини, ухилялась від надання допомоги своїй матері та беручи до уваги, що обов'язкова частка у спадщині, на яку претендує відповідачка, зменшує частку спадщини, яку вона, позивачка повинна отримати за заповітом, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2015 р. позов задоволений.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у віці 86 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16.02. 2011 року (а.с.61 том 1).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 належала на праві власності АДРЕСА_1

Відповідно до заповіту за реєстровим номером 1159 від 27.05.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 вищевказану квартиру. На день смерті спадкодавця заповіт не був скасований і є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 02 березня 2011 р., виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Зазначеним заповітом було скасовано попередній заповіт, посвідчений тим же нотаріусом 29 серпня 2007р. за реєстровим номером 5263 (а.с.163, том 1).

Згідно копії спадкової справи №02/2011, відкритої 02.03.2011 року щодо майна померлої ОСОБА_3, яка була направлена суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, із заявами про прийняття спадщини звернулись 02.03.2011 року та 25.03.2011 року відповідно - відповідач ОСОБА_1, як спадкоємець за законом першої черги, що має право на обов'язкову частку, та позивач ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом (а.с. 4,19 том 4).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягами про зміну прізвищ(а.с.63-66, том1, а.с.9, том.4) і на час подачі заяви про прийняття спадщини (2011 р.), досягла пенсійного віку, на неї розповсюджується дія ч. 1 ст.1241 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні і ця обставина сторонами не заперечувалась, ОСОБА_3, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: м. Київ бул. Ліхачова, 4, кв. 30 перебувала на обліку в органах соціального захисту Печерського району м. Києва, як самотня особа, що потребує стороннього догляду та допомоги.

Відповідно до довідки ЛКК №3941 ЦРП Печерського району м. Києва від 25.12.2003р., в якій встановлені діагнози: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, аритмія, серцева недостатність, ПБ церебральний атеросклероз та зазначено, що остання потребує постійного стороннього нагляду та допомоги; довідкою №1026 ЦРП Печерського району м. Києва від 26.05.2004р. У 2004 році, тобто за 7 років до смерті, лікарями зроблений висновок про необхідність постійного стороннього догляду за хворою (а.с.72 том 1); ОСОБА_3 також перенесла інсульт, періодично проходила лікування в стаціонарі та постійно лікувалась амбулаторно за місцем проживання, що підтверджується медичною документацією та даними експертизи.

Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 91 від 30.01.2013р., висновки якого зроблені в результаті дослідження медичної документації спадкодавця, починаючи з 2004 року ОСОБА_3 страждала на психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням та змінами особистості (194-203 том 2).

Та обставина, що у останні роки свого життя, які передували смерті, внаслідок незадовільного стану здоров'я, психічного захворювання та похилого віку ОСОБА_3 потребувала постійного стороннього догляду, крім підтвердження матеріалами справи, представниками відповідачки не оспорювалася, тобто сторонами дана обставина визнана.

Вказані обставини підтвердили і свідки.

Крім того, свідки, які перебували в різний час у квартирі 30 по бул. Ліхачова,4 в м. Києві, де проживала ОСОБА_3, повідомили, що жодного разу за час свого перебування у даній квартирі вони не бачили відповідачку ОСОБА_1, ніхто з нею особисто не знайомий.

Згідно рукописних записів у щоденниках ОСОБА_3, які остання постійно вела протягом декількох років, все спілкування з дочкою зводилось до телефонних розмов, будь-яких згадувань про отримання від дочки допомоги такі записи не містять. Зважаючи на записи у щоденниках, суд взяв до відому пояснення ОСОБА_2, в частині того, що відповідачка відвідувала матір один раз на рік на один день, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Як стверджувала в судовому засіданні відповідачка, у неї була мінімальна пенсія, однак в судовому засіданні вона визнала, що з 2003 року по день смерті матері вона працювала приватним підприємцем - здійснювала торгівлю на ринку у м.Вінниця. Дана обставина також підтверджується Витягом з ЄДР від 18.12.2014 року, виданим Відділом реєстраційної служби Дніпровського району м. Києва про реєстрацію ФОП -ОСОБА_1 (а.с. 172 Том 4), тобто, за таких обставин мінімальна пенсія не була єдиним джерелом доходу відповідачки.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 особисто у безпорадному стані не перебувала, була матеріально забезпеченою, оскільки крім пенсії мала з чоловіком спільний бюджет, з 2003 року працює приватним підприємцем, не заперечувала, що має задовільний стан фізичного здоров'я.

Доказів зі сторони відповідачки ОСОБА_1 про неможливість надавати допомогу своїй матері суду не надано.

Твердження відповідачки про те, що вона мешкала в іншому місті, де проживає її сім'я, про те, що вона допомагала своїй дочці у вихованні онуків, суд обґрунтовано не прийняв до уваги, так як відповідач визнала, що на момент смерті її матері онукам вже виповнилось 12 та 17 років, відтак необхідності у постійному догляді за ними не було.

За таких обставин, суд обґрунтовано вважає, що у ОСОБА_1. була можливість надавати допомогу своїй матері.

Як вбачається з матеріалів справи, що саме в цей період - серпень 2007 року ОСОБА_3 змінила свій перший заповіт і виключила онуку із складу спадкоємців ( а.с. 162 том.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово направляла заяви до різноманітних інстанцій з проханням про надання їй матеріальної допомоги, отримувала допомогу від церкви, колег по роботі; зі слів свідків включно до 2006 року (у віці 82 роки) робила знайомим масажі, чим намагалась додатково заробити на життя.

Та обставина, що витрати на поховання ОСОБА_3 здійснив її онук ОСОБА_6 не має значення для вирішення справи в розумінні предмету позову про усунення від права спадкування відповідачки ОСОБА_1

Твердження відповідачки про те, що вона надавала матері грошові кошти, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, так як належних та достатніх доказів цим обставинам не надано.

Суд обґрунтовано вважає, що відвідування відповідачкою своєї матері один раз на рік не є належною турботою про матір, яка через похилий вік та стан здоров'я потребувала постійного догляду, турботи та піклування, а проживання в місті Вінниці, віддаленість якого до м. Києва є значною, не є суттєвою перепоною для такого тривалого нездійснення піклування про матір.

Таким чином, вказане свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_1 знала та розуміла, що її матір потребує догляду, піклування і сторонньої допомоги, утримання, однак самоусунулася від надання допомоги та піклування про матір, вважаючи, що це повинна робити позивачка, яка нарівні з нею внесена до заповіту ОСОБА_3 Розуміючи, що матір є одинокою, потребує матеріальної та духовної підтримки, тривалий час не виходить з квартири, відповідачка не вживала жодних заходів для того, щоб здійснювати самостійно належний догляд за матір'ю або зі свого боку забезпечити його у будь-який інший спосіб за свій рахунок.

Відповідачка не вживала жодних заходів для того, щоб здійснювати самостійно належний догляд за матір'ю, хоча розуміла, що є єдиною дитиною ОСОБА_3 При цьому суд враховав також ту обставину, що поведінка спочатку онуки, а пізніше і дочки стала підставою для змін у заповітах, зроблених ОСОБА_3, що додатково свідчить про неналежний догляд відповідачки за матір'ю, - заповіти 16.01.2004р., 29.08.2007р., 27.05.2009р. (а.с. 161-163 том 1).

Вказане свідчить про те, що відповідачка знала та розуміла, що її матір потребує догляду, піклування і сторонньої допомоги, однак самоусунулася від надання допомоги та піклування про матір, вважаючи, що це повинна робити позивачка, оскільки включена до складу спадкоємців. Випливає це також із подальших дій відповідачки, яка дізнавшись, що матір змінила і другий заповіт, виключивши дочку з кола спадкоємців, намагалася довести, що ОСОБА_3 при цьому не розуміла значення своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачка ОСОБА_1, розуміючи, що її матір в силу свого похилого віку та важкого стану здоров'я не могла тривалий час самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала зі сторони відповідачки догляду, допомоги, піклування та утримання, ухилялася від виконання свого обов'язку дочки по догляду та утриманню матері, свідомо не здійснювала таку турботу, що підтверджується її поведінкою та перекладанням свого обов'язку по догляду та утриманню матері на позивачку, яка була сторонньою людиною, та небажанням відповідачки змінювати ці обставини протягом тривалого часу, тому не має законного права на спадкування майна матері.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам та мав підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді