АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1670/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/789/1374/15 Доповідач - Хома М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 14 230, 96 доларів США, що еквівалентно 169 274, 16 грн., з них: 9 348, 84 доларів США, що еквівалентно 111 202,41 грн. - сума заборгованості за кредитом, 1 438,86 доларів США, що еквівалентно 17 106, 36 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3 443,98 доларів США, що еквівалентно 40 965, 39 грн. - пеня, нарахована у зв"язку невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 17 серпня 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №014/0013/73/37531, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 23 385 доларів США зі сплатою 13,8 % річних. 20 березня 2009 року Додатковою угодою №1 кредитний договір пролонговано до 17 березня 2016 року та зменшено відсоткову ставку до 12,8 % річних. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язувався здійснювати погашення кредиту щомісячно, сплачуючи відсотки за користування кредитом, однак покладені на нього зобов'язання не виконував належним чином, в результаті чого утворилась вищевказана заборгованість.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 10 786,98 доларів США, що еквівалентно 128 308 грн. 77 коп. заборгованості за кредитом та відсотках, та 40 965 грн. 39 коп. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків по кредитному договору №014/0013/73/37531 від 17 липня 2008 року, а також стягнуто в користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 1692 грн. 74 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки кредитний договір було пролонговано до 17 березня 2016 року та змінено графік погашення заборгованості, а тому звернення ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" із позовом до суду є передчасним. Крім цього, у зв'язку із частковою втратою ним працездатності, зростанням курсу долара США погіршилось його матеріальне становище, що є підставою для зменшення розміру пені, однак суд першої інстанції не врахував даних обставин.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", який вважає рішення суду законним та обґрунтованим, в той же час не заперечує проти доводів апелянта щодо погіршення його матеріального становища, при вирішенні прохання апелянта про зменшення розміру пені покладається на думку суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором порушило право позивача на повернення наданих кредитних коштів, отримання відсотків за користування кредитними коштами, згідно умов договору, а тому порушене право ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотків.

Так, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №014/0013/73/37531 від 17 липня 2008 року, укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_1, банк надав останньому кредит у розмірі 23 385 доларів США під 13,8 % річних. Відповідач ОСОБА_1 зобов'язувався здійснювати погашення кредиту щомісячно, сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами до 17.07.2014 року.

20.03.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, згідно умов якої строк дії договору був пролонгований до 18 березня 2016 року, зменшена процентна відсоткова ставка і встановлена в розмірі 12.8 відсотків річних, підписаний сторонами графік погашення кредиту, що є додатком №1 до додаткової угоди №1. Згідно даного графіку, відповідач зобов"язався щомісячно, починаючи з 18.04.2009 року сплачувати 391, 09 дол.США

Пунктом 2.2 додаткової угоди №1 передбачено, якщо Позичальник прострочив виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором на більш ніж 30 календарних днів, процентна відсоткова ставка, передбачена п.2 цієї додаткової угоди, припиняє застосовуватись і проценти за кредитом розраховуються за процентною ставкою, визначеною у п.1.2 кредитного договору, з 31 календарного дня з дати прострочення. Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту в повному обсязі у порядку, передбаченому п.6.6 кредитного договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач після укладення додаткової угоди 20.03.2009 року щомісячно сплачував передбачені графіком погашення кошти до липня 2013 року.

Однак, з липня 2013 року кошти сплачуватись не у повному розмірі, а з 18.03.2014 року до моменту звернення позивача в суд у вересні 2014 року взагалі не сплачував жодних коштів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом у сумі 1 882, 45 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками у сумі 1 409, 86 доларів США.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За таких обставин рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками є законним та обгрунтованим.

Твердження апелянта щодо передчасності звернення позивача із позовом, так як кредитний договір пролонговано до 17 березня 2016 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як зазначено вище, відповідач допустив прострочення повернення чергової частини кредиту, а тому позивач набув право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Доводи апелянта щодо наміру укласти мирову угоду як на підставу для скасування рішення суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до змісту ст. 175 ЦПК України мирова угода є договором, який укладається для врегулювання спору шляхом взаємних поступок, тобто це є взаємним правом сторін, а не їх обов'язком.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо розміру стягнення пені є обгрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, виходячи з таких мотивів.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, тощо).

Як вбачається з наявного у матеріалах справи пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданим 27 травня 2015 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи довічно, отримує пенсію у розмірі 1049 грн. щомісячно, інших доходів не має, що підтверджується довідкою УПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області №949 від 14.04.2015 року, та довідкою Збаразької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області №190601 від 24.11.2015 року.

Враховуючи майновий стан відповідача, ступінь виконання ним зобов'язань перед Банком, а саме те, що з отриманих у кредит 23 358 дол. США відповідач повернув більше 14 000 дол. США кредитних коштів (тіла кредиту) та сплатив 11 777, 28 дол. США процентів, враховуючи розмір простроченої заборгованості - 1 882 дол. США та кредитом та 1 409, 86 дол. США за відсотками, не зазначення позивачем факту спричинення відповідачем збитків та їх розміру, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, на підставі положень ч.3 ст. 551 ЦК України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід змінити, зменшивши розмір пені з 40 965,39 грн. до 10 000 грн.

В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І ШИ Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року - змінити, зменшивши розмір пені за прострочення сплати кредиту та відсотків з 40 965 грн. 39 коп. до 10 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома