АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія судців судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2014 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

21.01.2014 позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

§ зобов'язати відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_3 частку в статутному фонді і дивіденди ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4620,37 грн.;

§ анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» на суму 14843 грн.;

§ внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів ТОВ «НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму 12500 карбованців та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» в сумі 2343,75 грн.;

§ в абзаці другому, строчки чотирнадцятої заяви ОСОБА_1 від 03.07.2001 про прийняття спадини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»;

§ в абзаці третьому, п'ятої строчки заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.07.2001 про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»;

§ вважати недійсними вищевказані свідоцтва.

Справа № 757/13379/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/1778/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що Першою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №41 після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно. Між тим, в спадковій справі наявні два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_3 частку в статутному фонді і дивіденди «ВКФ «ТЕМЄТ», одне на суму 15400 грн., інше на суму 4620,37 грн. Також позивачка зазначила про невідповідність визначення у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вартості 1/2 частки в статутному фонді та дивідендів НВФ «KЛІO-K» ЛТД замість 12500 карбованців, вказано 12500 грн.. Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься заява від її імені про прийняття спадщини за заповітом, 1/2 частки в статутному фонді та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму 12500 грн. яке вона не підписувала.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2014 відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач не погоджується із висновками суду, оскільки, на її думку, вони не відповідають обставинам справи, судом надано невірну оцінку доказам у справі, вважає, що рішення ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним дослідженням обставин справи. А тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволення її вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для поновлення строку позовної давності. Вимога вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом відхилена, як така що не відповідає законодавчо встановленим способам захисту прав.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6.

За заповітом від 13.09.2000 ОСОБА_6 заповів своїй дружині ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; дачну земельну ділянку НОМЕР_1 по лінії 7 смт Глеваха, Васильківського району Київської області; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НПФ "КЛІО-К" ЛТД та НПФ "КЛІО-ІНТЕР"; своїй дочці ОСОБА_7 заповів гаражний бокс № НОМЕР_2 в ГБК "Приладний" по провул. Приладний,10 в м. Києві ; 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів НПФ "КЛІО-К" ЛТД та НПФ "КЛІО-ІНТЕР"; своєму онуку ОСОБА_3 заповів квартиру АДРЕСА_2; частку в статутному фонді та дивіденди ПКФ "ТЕМЄТ"; книги.

03.07.2001 ОСОБА_3 отримав свідоцтва про право власності за заповітом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 та 33,3% статутного фонду ТОВ "ВКФ "ТЕМЄТ".

03.07.2001 ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 5861 грн.; на земельну ділянку площею 0,0609 гектарів, розташованої на території Глевахівської селищної ради с/т "Глеваха-1" Васильківського району Київської області, для ведення садівництва, вартістю 2899 грн. 88 коп..

03.07.2001 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 25 процентів статутного фонду ТОВ "НВФ "КЛІО-Інтер", вартістю 2343 грн., та на 25 процентів статутного фонду "НВФ "КЛІО-К" ЛТД, вартістю 12500 грн..

Залишилася також частина спадкового майна, не охоплена заповітом. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого - ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_7. До ОСОБА_1, на підставі ст.533 Цивільного Кодексу УРСР, також перейшли предмети домашньої обстановки та вжитку, оскільки вона проживала із спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом, також претендувала на отримання обов'язкової частки спадщини. Нотаріус під час видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом також на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 від 03.07. 2001 вважала, що ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині, яка заповідана ОСОБА_3.

Вказані обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2013 у справі № 2-19/2011. Даним рішенням задоволений частково позов ОСОБА_3; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, видане ОСОБА_1 03.07.2001 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 15-1361; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_10 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3.

Також вказані обставини були встановлені судом під час постановлення ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2013 за нововиявленими обставинами. Крім того, з даного судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 також зазначала, що їй не було відомо, що до складу спадщини входить частка в статутному фонді ТОВ «НФВ «КЛІО-К» ЛТД вартістю 12 500 грн., проте, в своїй заяві про прийняття спадщини вона вказує, що приймає в спадок саме цю суму, дана сума вказана і в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 03.07.2001, яке їй було видано. Що стосується того, що сума вказана в свідоцтві не відповідає дійсності (відповідно до довідки, виданої «КЛІО-К» ЛТД для нотаріальної контори зазначено, що частка ОСОБА_6 складає 12 500 карбованців на 1993 рік), то цей факт був відомий ОСОБА_1 ще з 2001 року, оскільки в матеріалах справи міститься Протокол зборів учасників фірми «КЛІО-К» ЛТД від 09.08.2001, на яких була присутня ОСОБА_1 де чітко вказано, що частка в статутному фонді «КЛІО-К» ЛТД складає 0,125 грн..

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що вказаними судовими рішеннями були встановлені обставини щодо часу обізнаності ОСОБА_1 про вартість частки в статутному фонді «КЛІО-К» ЛТД, то воно носить преюдиційний характер щодо вказаних обставин. А тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилання на нього в мотивувальній частині оскаржуваного рішення є необґрунтованими. Також необґрунтованими є твердження позивача про підміну її заяви про прийняття спадщини, неналежності їй підпису у ній, оскільки вони не доведені в ході розгляду справи належними і допустимими доказами, як того вимагають положення ЦПК України.

З матеріалів справи, зокрема з довідки ТОВ «НФВ «КЛІО-К» ЛТД від 08.05.2001 № 66/1 вбачається, що частка ОСОБА_6 в статутному фонді ТОВ «НФВ «КЛІО-К» ЛТД складала 12500 карбованців, що відповідає 25 процентам статутного фонду /а.с.58/.

Представник відповідача в суді першої інстанції визнав наявність технічних помилок допущених нотаріусом при видачі свідоцтва, між тим просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку, у межах якого позивач могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач знала і не могла не знати про технічні неточності в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та заявах, а також мала достатньо часу для звернення до суду з вимогою про внесення відповідних змін. При цьому позивач подала позов до суду лише 21.01.2014 тобто з пропуском строку позовної давності без наявності поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Що стосується посилань позивача на наявність двох свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданих ОСОБА_3 03.07.2001 на 33,3% статутного фонду ТОВ «ВКФ «ТЕМЄТ» з різницею у їх вартості: в одному - 4620 грн. 37 коп., інше на ту ж частину статутного фонду, вартістю 15401 грн. 25 коп., які містяться в матеріалах спадкової справи, копія якої надана суду /а.с.91-92/, то слід погодитись з висновком суду першої інстанції про їх безпідставність, оскільки вказані свідоцтва видані на майно яке їй не належить, а право судового захисту передбачено лише у разі порушення своїх прав чи законних інтересів (ст.15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України). При цьому твердження про те, що вказане призвело до порушення її прав при визначенні вартості її частки не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки фактично є її непогодженням з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2013, що набрало законної сили. До речі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2013 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_10 на вказане рішення суду.

Вимога вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом відхилена судом першої інстанції, як така що не відповідає законодавчо встановленим способам захисту прав. Дійсно в силу ст. 16 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним. Крім того, відповідно до ст. ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Проте, у даному випадку вказані вимоги є похідними від вимог про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, які відхилені судом.

Також слід зазначити, що і вимоги про анулювання свідоцтва та внесення змін у заяви про прийняття спадщини є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права. З мотивувальної частини рішення також вбачається, що судом першої інстанції дана належна оцінка зібраним доказам та обставинам справи, з дотриманням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства України і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: