Справа № 372/5529/14-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/2155/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 4 16.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,665га, яка розташована в АДРЕСА_1, з яких: 0,415га для ведення особистого селянського господарства, та 0,25га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є власником домогосподарства по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри ОСОБА_3, згідно якого спадкове майно включає в себе житловий будинок, погріб та колодязь, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,81га, яка згідно погосподарської книги перебувала в користуванні його померлої сестри. Також вказував, що за життя ОСОБА_3 не встигла виготовити на своє ім'я державний акт на вказану земельну ділянку та зареєструвати належним чином право власності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

З копії спадкової справи вбачається, що 24.03.1995 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої сестри.

Встановлено, що Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2, грошові вклади, та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З листа нотаріальної контори № 8229/02-14 від 25.11.2014 року вбачається, що при оформленні спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 остання була власником лише житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а земельна ділянка площею 0,665га, на день її смерті перебувала лише в користуванні, а тому до нього як до спадкоємця перейшло право на цю земельну ділянку в тому ж обсязі і на тих же умовах, що було і у спадкодавця.

Відповідно до довідки виданої Державним архівом Київської області від 04.03.2008 року № 06-27/К-1 вбачається, що у документах Державного архіву Київської області за довоєнний період, які збереглися частково, у списку громадян с. Верем'я Черняхівської волості Київського повіту та губернії за 1992 року значаться ОСОБА_4, який мав всього 5,54 десятин землі, в тому числі: садибної - 0,60 десятин, орної - 3,76 десятин, сінокісної - 0,48 десятин та іншої землі - 0,70 десятин, сім'я ОСОБА_4 складалася з 4 чоловік.

З довідки виданої виконкомом Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 04.01.2007 року вбачається, що відповідно до погосподарської книги № 2 за 1986-1190 роки виконавчого комітету Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області, за особовим рахунком НОМЕР_2 земельна ділянка в розмірі 0,61 га в АДРЕСА_1 числилася за громадянкою ОСОБА_5 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, а після її смерті згідно записів погосподарської книги спадкоємицею стала ОСОБА_3.

Відповідно до записів в погосподарській книзі особовий рахунок НОМЕР_3 до 1995 року (до дня смерті) ОСОБА_3 числилась домогосподарем та землекористувачем земельної ділянки 0,61 га в АДРЕСА_1.

23.10.2013 року було складено акт про відновлення в натурі меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки площею 0,665 га згідно земельно-кадастрової документації, що знаходиться на території Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області, що підписаний представником ПП «Юркона», представником місцевої ради, позивачем ОСОБА_2 та суміжними землекористувачами.

Рішеням 30-тої сесії 5-го скликання Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 03.03.2010 року № 469 «Про надання земельної ділянки», вирішено надати ОСОБА_2 земельну ділянку в загальному розмірі 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Рішеням Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 09.10.2013 року № 199-24-УІ «Про відновлення рішення сесії № 469 від 03.03.2010 року «Про надання земельної ділянки»», вирішено на підставі рішення Київського апеляційного суду № 2а-5156/11 від 30.08.2012 року відновити рішення № 469 від 03.03.2010 року « Про надання земельної ділянки в розмірі 0,15 га для обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ОСОБА_2.»

Рішеням Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області від 26.11.2013 року № 207-25-УІ «Про надання земельної ділянки», вирішено надати ОСОБА_2 у власність земельну ділянку в розмірі 0,07 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України до спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила ЦК Української РСР 1963 року.

За ЦК УРСР 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати, сестри померлого, а також дід, бабка померлого як з боку матері (друга черга).

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_3 спадкоємцями, які відносяться до спадкоємців другої черги був її рідний брат ОСОБА_2, який звернувся у встановленому законом порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інші ж спадкоємці у встановлений законом строк не звертались із заявами про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем законно набуте право власності на квартиру АДРЕСА_2, грошові вклади, та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування.

Разом з тим, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,665 га, яка розташована в АДРЕСА_1, з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,415 га та для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,25 га та згідно доданих картографічних матеріалів на земельну задоволенню не підлягають за наступних підстав.

За загальним правилом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 30 ЗК України (діючого на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Відповідно до п.5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року №562-ХІІ громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,665га, яка розташована в АДРЕСА_1, з яких: 0,415га для ведення особистого селянського господарства та 0,25га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) сільською радою не приймалось.

Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади Верем'яцької сільської ради Обухівського району Київської області та не була власністю спадкодавця на момент її смерті, а перебувала в її користуванні. У подальшому право користування спірною земельною ділянкою фактично та у відповідності до діючого на той час Земельного кодексу (N 561-XII, 18.12.1990 р.) перейшло до позивача, як єдиного спадкоємця.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки спірна земельна ділянка перебувала у спадкодавця лише у користуванні та не була її власністю, то заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено і обставини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи ж апеляційної скарги про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування і порушення норм матеріального і процесуального права підлягають відхиленню і не впливають на законність і обґрунтованість рішення.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307-308, 313 -315, 316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: