АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

за апеляційною скаргою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року,

встановила:

У листопаді 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у задоволенні вказаного подання відмовлено.

В апеляційній скарзі державний виконавець просить скасувати ухвалу суду з постановленням нової ухвали про задоволення подання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права.

В судовому засіданні стягувач за виконавчим листом ОСОБА_2 вважає подану апеляційну скаргу обґрунтованою.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» особу може бути тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон лише, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні невиконані зобов'язання до судового розгляду.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист від 13 листопада 2014 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини з усіх заробітку щомісячно, починаючи з 13.12.2011 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 14 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження.

Обґрунтовуючи подання, представник державної виконавчої служби зазначив, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові, який має паспорт може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п. 1-9 цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Розглядаючи подання, суд першої інстанції помилково виходив з того, що Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» регулює можливість обмеження у виїзді лише для осіб, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

При цьому, в порушення вищенаведених вимог закону, судом взагалі не перевірялись та не досліджувались матеріали виконавчого провадження, які б давали підстави дійти висновку про підтвердження або спростування доводів подання про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 311 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.