Справа № 520/685/15-ц
Провадження № 2/520/2059/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.

при секретарі - Козловій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про поділ спільного майна подружжя, у якому посилаючись на взаємини сторін та припинення ними шлюбних відносин просив суд поділити майно подружжя та визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна - 1/10 частину житлового будинку індивідуального житлового фонду, який знаходиться в АДРЕСА_1 та становить 1/5 частин приміщень 2-4- площею 9,3 кв.м., 2-3 - площею 9,3 кв.м. 2-2 -площею 5,4 кв.м., 2-1 площею 3,2 кв.м., припинення на таке майно права спільної сумісної власності відповідача, визнання за відповідачем права власності на сумісне майно подружжя - грошові кошти в розмірі 3400,00 дол. США, та припинення права спільної сумісної власності позивача на такі кошти.

У судовому засіданні позивач та представник позивача пояснили суду, що подружжя досягло згоди щодо поділу приналежного їм, спільно нажитого майна шляхом визнання за позивачем права власності на зазначену частку житлового будинку, та визнання за відповідачем права власності на грошові кошти, які були отримані нею від позивача раніше, відповідно до наданої до суду розписки.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги та наведені стороною позивача обставини щодо досягнення між сторонами згоди про поділ майна у вказаний спосіб визнав повністю.

На питання суду сторони пояснили, що до інших державних установ, зокрема до нотаріусів, за затвердженням угоди про поділ сумісно нажитого майна не звертались, представник позивача наполягав на розгляді справи по суті, та вказував про те, що кожній особі гарантовано право на звернення до суду за захистом свого права, за такого вважає обґрунтованим та належним обраний його довірителем спосіб захисту його майнових прав.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними письмові докази, суд вказує на наступне.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з заявлених позивачем вимог, він просить суд про захист його прав власності на спільне сумісне майно подружжя у спосіб визнання за ним права власності на об'єкт нерухомого майна - 1/10 частину житлового будинку індивідуального житлового фонду, який знаходиться в АДРЕСА_1 та становить 1/5 частин приміщень 2-4- площею 9,3 кв.м., 2-3 - площею 9,3 кв.м. 2-2 -площею 5,4 кв.м., 2-1 площею 3,2 кв.м., припинення на таке майно права спільної сумісної власності відповідача, визнання за відповідачем права власності на сумісне майно подружжя - грошові кошти в розмірі 3400,00 дол. США, та припинення права спільної сумісної власності позивача на такі кошти.

При цьому в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.09.1996 року - сторони у вказану дату уклали шлюб, у якому перебувають дотепер.

На теперішній час право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2, що випливає з аналізу тексту договору №216/96 від 27.12.1996 року, який містить відмітку про державну реєстрацію права власності органами БТІ Одеської міської ради (р. №16305 від 20.01.1997 року).

Відповідно до розписки, що долучена до матеріалів справи, відповідач, з 12.07.2014 року ОСОБА_3 утримує в своєму володінні спільні грошові кошти подружжя в розмірі 3400,00 дол. США.

Згідно наданих сторонами пояснень щодо яких вони дійшли згоди - вказані грошові кошти відповідач утримує у себе до тепер.

Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд, у випадку, коли відповідач визнає позовні вимоги, ухвалює рішення про задоволення таких вимог за наявності на таке правових підстав.

Суспільні відносини, що виникли між сторонами з приводу поділу сумісно нажитого ними майна врегульовані викладеними у ст. 60, 69-71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 41 Конституції України.

Так, відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Абзацом 2 ч.1 ст. 71 СК України передбачено, що якщо чоловік та дружина не домовилися про прядок поділу майн, спір може бути вирішений судом.

Правовий режим майна, що перебуває у спільній сумісній власності врегульовано положеннями ст. 368 ЦК України: так, майно, набуте подружжями за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 372 ЦК України визначено, що майно, яке перебуває у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з викладеного суд доходить висновку про те, що Законом, передбачено позасудовий порядок поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Натомість судовий порядок поділу такого майна передбачено лише для випадків, коли співвласники не можуть дійти згоди щодо поділу такого майна.

Судом у судовому засіданні було роз'яснено сторонам вищевказані правові положення.

У судовому засіданні відповідач заявлений позов визнала у повному обсязі, наголошувала на тому, що сторони дійшли згоди щодо поділу їх сумісно нажитого майна у запропонований позивачем спосіб. На питання суду вказала що вирішити питання про поділ майна подружжя у позасудовому порядку сторони не намагались, до будь-яких установ чи організацій з нього приводу не звертались, будь-яких позасудових оферт зі сторони позивача щодо поділу їх сумісного майна до неї не надходило.

Позивач та представник позивача наполягали на задоволенні позову та пояснювали, що до будь-яких інших установ (в тому числі до нотаріуса) з відповідними вимогами про затвердження поділу сумісного майна сторін у визначений ними спосіб - не звертались.

Одночасно суд зауважує про те, що до матеріалів справи, попри роз'яснення судом права сторонам щодо витребування доказів, належних доказів приналежності спірного майна до суду не надано: так належним доказом приналежності нерухомого майна особі є відповідний витяг з єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Не надано також і відомостей щодо наявності або відсутності будь яких обтяжень щодо спірного нерухомого майна. Необґрунтованими належним чином вбачаються і посилання позивача як на підставу його вимог на ту обставину, що спірне нерухоме майно є неподільним, оскільки для з'ясування такої обставини необхідні спеціальні будівельно-технічні знання, та разом з тим питання про призначення відповідної судової експертизи сторонами не порушувалось.

Виходячи з наведених обставин та відсутності інших, окрім зазначених, відомостей про права та взаємини сторін, щодо інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень

Так, з наведеного вбачається, що поділ сумісного майна у судовому порядку може мати місце лише тоді, коли між сторонами є спір щодо поділу такого майна, натомість жодних відомостей про існування спору між сторонами суду не надано, а з такого суд не вбачає таких прав позивача або інтересів позивача, що порушені відповідачем та потребують судового захисту.

Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до наданих судам роз'яснень, суди не мають права у своїй діяльності підміняти інші органи, якщо за законом передбачено, що вчинення відповідних дій належить до компетенції таких органів. Затвердження договору про поділ сумісного майна між його співвласниками, у випадку відсутності спору між ними щодо поділу такого майна належить до компетенції нотаріусів. Таким чином суд доходить висновку про те, що за наведених обставин задоволення позову вбачається неможливим та таким що суперечило б законодавству України.

Виходячи з викладеного понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-60, 88, 174, 208-209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст. ст. 16, 368, 372 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Прохоров П. А.