Провадження №: 2/752/1184/15
19.02.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Короткої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
12.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що у його власності перебуває будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 19.06.1991 року за реєстром № 4-3947 та зареєстроване в БТІ м. Києва 11.07.1991 року, яке підтверджує право власності на 4/6 зазначеного будинку, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 20.12.2007 року за реєстром № 439/2007 та зареєстроване в БТІ м. Києва 10.01.2008 року, яке підтверджує право власності на 1/6 зазначеного будинку, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2011 року про визнання мирової угоди, яка підтверджує право власності на 1/6 зазначеного будинку. З 17.11.1965 року у зазначеній квартирі було зареєстровано ОСОБА_2 Проте майже 40 років, а саме з 1975 року він у будинку не проживає, не користується ним. Його речей у будинку немає. За цей час він ніколи не ставиви питання про вселення до нього. При укладенні мирової угоди 26.08.2011 року відповідач фактично відмовився від своєї власності, а саме на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1, у зв»язку з чим його право власності на цю частку в будинку данною ухвалою суду було припинено. Зазначив також, що сплатив відповідачу грошову компенсацію за належну йому 1/6 частину зазначеного будинку. У відповідності до п. 6 мирової угоди погодився не знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки ОСОБА_3 зобов»язався самостійно знятися з реєстрації. Однак до цього часу не вчинив ніяких дій, що підтверджено довідкою КП «ЖЕО - 103 Голосіївського району». Просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У судове засідання позивач не з»явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, у судове засідання не з»явився, направлений судовий виклик за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.
Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом за фактичним місцем проживання за адресою - АДРЕСА_1, однак судовий виклик повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.
З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних.
Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених до ОСОБА_3 позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить приватний будинок АДРЕСА_1, що підтверджено: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Київською державною нотаріальною конторою 19.06.1991 року за реєстром № 4-3947 та зареєстрованим у БТІ м. Києва 11.07.1991 року; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Київською державною нотаріальною конторою 20.12.2007 року за реєстром № 439/2007 та зареєстроване в БТІ м. Києва 10.01.2008 року; ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2011 року про визнання мирової угоди (а.с. 16-18, 10, 11, 12).
За даними довідки форми № 3 на будинок АДРЕСА_1, у будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 з 13.06.1992 року; ОСОБА_4 з 20.01.1980 року, ОСОБА_2 з 17.11.1965 року (а.с. 9).
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 поселився до спірного будинку та був зареєстрованим в якості власника 1/6 частки зазначеного будинку.
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що 26.08.2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду, відповідно до умов якої останній отримав грошову компенсацію у розмірі 55 000, 00 грн. і у зв»язку з цим відмовився від належної йому на праві власності 1/6 частини спірного будинку. Також було визначено, що ОСОБА_1 погоджується не знімати ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у буд. АДРЕСА_1 до 01.09.2014 року.
За правилами ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Наразі, приймаючи до уваги, що відповідач був зареєстрований та проживав у спірному будинку в якості власника 1/6 його частки, а 26.08.2011 року уклав мирову угоду про відчуження належної йому 1/6 частки спірного будинку позивачу, зобов»язався до 01.09.2014 року самостійно знятися з реєстраційного обліку в буд. АДРЕСА_1, а позивач зобов»язався не знімати ОСОБА_2 з реєстрації в буд. АДРЕСА_1 до 01.09.2014 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213,224 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено позивачами до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя К.Г. Плахотнюк