Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним. До початку розгляду справи по суті позивач, на підстав ч. 2 ст. 31 ЦПК України, змінив предмет позову, про що подав відповідну заяву, і уточнивши позовні вимоги просить визнати договір позики, укладений між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 08.08.2008 р., реєстраційний № 3070, - удаваним правочином, визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину - договору підряду, який сторони насправді вчинили.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що влітку 2008 року до позивача звернувся ОСОБА_6, який попросив його здійснювати юридичне супроводження, надавати консультаційні та юридичні послуги з питань придбання та відчуження нерухомого і рухомого майна, зокрема купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, надавати практичну допомогу з питань оформлення відповідної юридичної документації та забезпечувати юридичне супроводження вказаних дій в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування. ОСОБА_6 пропонував виконання певних робіт без отримання офіційної заробітної плати, але з оплатою винагороди та відшкодування витрат за виконанні роботи. На дану пропозицію позивач погодився. Будинок за вказаною адресою, на момент звернення до позивача за юридичною послугою був самовільно збудований, мешканці будинку не мали жодної документації на нього, була наявна заборгованість за комунальні послуги та непогашена податкова застава. Будинок належав ОСОБА_7 на праві приватної власності, який ІНФОРМАЦІЯ_1. помер та залишив заповіт прийомній доньці - ОСОБА_8, яка не скористалася правом прийняття та оформлення спадщини у строки, визначені ЦК України. ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_8 попередній договір купівлі-продажу даного будинку, яким передбачалося, що продавець ОСОБА_8 до 07.11.2008 р. підготує всі необхідні для продажу документи. Таким чином, між позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існували відносини, що регулюються правилами щодо договору підряду (ст. 837 ЦК України).

ОСОБА_6 для проведення підготовчих робіт передав позивачеві кошти у розмірі 404000 грн., яка була здійснена 08.08.2008 р. у приватного нотаріуса у формі договору позики. Було підготовлено проект документу, сторонам надані для ознайомлення та узгодження примірники. Ознайомившись із текстом та умовами цього правочину ОСОБА_6 та позивач підтвердили, що його зміст відповідає їхнім дійсним намірам, а також те, що на момент його підписання між ними проведені всі розрахунки. На вимогу нотаріуса запросити для підписання договору позики дружину ОСОБА_6, останній відмовився, через що позивач уклав удаваний правочин з донькою ОСОБА_6 - ОСОБА_4 про нібито те, що позивач у неї позичив 404000 грн. Договір переробили і позичкодавцем вказали ОСОБА_4, яка жодних грошей позивачеві не передавала. Відповідачка, з метою мінімізувати витрати (уникнути сплати відповідних податків та обов'язкових зборів, які б мали бути сплачені при здійсненні виплати винагороди за договором підряду) та з метою утримання від розголосу, уклала з позивачем зазначений правочин, який був укладений і зареєстрований в реєстрі за № 3070. При укладанні договору позики були присутні ще кілька осіб та дата погашення «позики» була запланована на момент підписання договору купівлі-продажу будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

За домовленістю з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 позивач не брав на себе зобов'язання повертати кошти ОСОБА_4, а мав виконати роботи та надати послуги по підготовці будинку за адресою АДРЕСА_1 до купівлі-продажу. Крім того, на позивача при підписанні договору чинився психологічний тиск, йому було роз'яснено, що іншою способу отримати належну йому винагороду не існує. Також його ввели в оману обіцянкою не вживати заходів щодо повернення коштів за договором позики. Позивач (підрядник) на свій ризик виконував певну роботу за завданням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (замовника), а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу. Проте, робота була прийнята, але не оплачена. Таким чином, позивач взяв на себе весь об'єм роботи по оформленню спадщини у спосіб передбачений законом, аж до купівлі будинку. Через суд встановлено факт прийняття ОСОБА_8 спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, виготовлено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, погашена заборгованість за комунальні послуги та податкова застава, оформлена технічна документація на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, та здійснено його реєстрацію в БТІ м. Ужгорода. Із залученням фахівців ТОВ «РУМБ» виготовлена та зареєстрована земельна ділянка площею 0.1 га.Будинок за вказаною адресою був зареєстрований у БТІ м. Ужгорода на підставі свідоцтва про право на спадщину як приватна власність ОСОБА_8 Практично весь комплекс юридичного супроводу позивачем був виконаний, аж до купівлі будинку. Купівля-продаж будинку на прохання ОСОБА_6, за згодою сторін, кілька разів відкладалась. Згодом ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почали відмовлятися від купівлі будинку у зв'язку з відсутністю у них коштів і вимагати у позивача повернення позики, отриманої ним у них, посилаючись на договір позики. З посиланням на скрутне фінансове становище ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відмовились від обіцянки про виплату винагороди за договором підряду.

Обставини укладення правочину позики та правовідносини, що при цьому виникли, засвідчують те, що правочин є удаваним, таким, що приховує інший, який дійсно мав місце, а саме договір підряду. Про те, що кошти за так званим «договором позики» є оплата за виконані роботи та винагородою за договором підряду свідчить безпроцентність позики. Відповідачка не зверталась за поверненням коштів, тобто, усвідомлювала, що передача грошових коштів не має характеру позики, а насправді ці кошти не будуть повернуті, як того вимагають умови позики, і є сплатою виконаних робіт та винагороди за договором підряду. Викладені обставини підтверджуються поданими до суду доказами та можуть бути підтверджені показаннями свідків.

Таким чином, спірний договір є удаваним правочином, так як сторони насправді уклали між собою договір підряду, що не суперечить законодавству України, але відповідачка замаскувала виплату оплати робіт та винагорода за договором підряду під договір позики. Тобто, договір позики є правочином для приховання іншого правочину - договору підряду, який сторони насправді вчинили. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 прийняла роботу, виконану позивачем за договором підряду, який насправді був вчинений.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві та просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася. Подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності за участі її представника, так як проживає за межами Закарпатської області. Просить врахувати, що ОСОБА_1 починаючи з 2009 року систематично звертається до суду з позовами про визнання договору позики недійсним, щоразу описуючи нові обставини. Під час розгляду Ужгородським міськрайонним судом справи № 2п-3727/09 за позовом ОСОБА_1 до неї та приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання договору позики від 08.08.2008 р. недійсним, вона вже надавала пояснення стосовно обставин укладення договору позики. Її представнику відомі всі значущі та важливі для справи обставини, які вона повідомить суду без неї.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову, просить у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що поданий позов є безпідставним, як з огляду на фактичні обставини справи, так і на приписи чинного законодавства, і є черговою спробою ОСОБА_1 уникнути виконання свого обов'язку щодо повернення позичкових коштів ОСОБА_4 Спору між сторонами з приводу укладення договору позики, отримання коштів та необхідності їх повернення не існує. Факт отримання коштів у позику від ОСОБА_4 та факт укладення договору позики від 08.08.2008 р. встановлено та підтверджено нотаріально посвідченим договором позики, який двічі намагався визнати недійсним ОСОБА_1, поясненнями самого боржника, а також рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2009 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики (фіктивний правочин) та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 4 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики (обман), що набули законної сили.ОСОБА_1 стверджує, що із ОСОБА_6 було вчинено договір підряду, а саме ОСОБА_1 (підрядник) по домовленості із ОСОБА_6 (замовником) взяв на себе обов'язки здійснювати юридичний та консультаційний супровід з питань придбання замовником будинку в АДРЕСА_1. Вказані правовідносини, на думку позивача, регулюються ст. 837 ЦК України (договір підряду). Вказана позиція є помилковою, оскільки, наявність чи відсутність будь-яких договірних правовідносин між позивачем та батьком відповідачки не впливає на удаваність правочину, вчиненого ОСОБА_1 саме із ОСОБА_4 та не свідчить, що між останніми, крім договору позики, вчинявся ще інший правочин. Описана позивачем ситуація щодо надання ним консультаційних та правових послуг не підпадає під дію норм, що регулюють підрядні правовідносини.В правовідносинах, що описані ОСОБА_1 в позовній заяві, замовником не було створено нової речі або покращення властивостей старої речі. Зі слів позивача, було виконано роботи з надання консультаційних та правових послуг ОСОБА_6, тобто, результат роботи (оформлення спадщини ОСОБА_8, технічної документації на будинок) не є матеріальним та не передавався замовнику.

Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2008 р. ОСОБА_4 (позикодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передала у позику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 404000 грн. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору (п.п. 1, 2). Відповідно до п. 4 договору позичальник зобов'язався повернути отримані кошти до 07.11.2008 р. Договір посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3070 (а.с. 21).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2009 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13.07.2010 р., встановлено, що договір позики від 08.08.2008 р. відповідає вимогам закону, факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_4 коштів за цим договором установлений, факт отримання таких коштів визнаний і ОСОБА_1 Відтак, правочин створив обумовлені ним правові наслідки, можливе існування будь-яких цивільно-правових відносин позивача із ОСОБА_6 (батьком ОСОБА_4.) не може бути підставою для визнання фіктивним належно укладеного договору позики (ст. 234 ЦК України), а надання юридичної допомоги та її оплата здійснюються у передбаченому законом порядку, існування таких відносин може бути закріплено лише у передбаченій законодавством формі (а.с. 53-56).

Рішенням Ужгородського міськрайонне суду від 04.04.2012 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договірних усних та письмових зобов'язань такими, що вчиненні під впливом обману, тобто правочин недійсний, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15.08.2012 р., встановлено, що ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів з приводу того, що вказаний договір позики який укладений між сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлюється цим правочином, а також те, що його навмисно введено в оману, а тому в задоволені позову відмовлено (а.с. 57-60).

Вказані обставини враховуються судом за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України).

Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що вказаний договір позики є удаваним, оскільки сторони насправді уклали між собою договір підряду. Стверджує, що існуючі між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відносини регулюються правилами щодо договору підряду (ст.ст. 837, 854 ЦК України), згідно яких він (підрядник), на свій ризик виконав певну роботу, а саме надав юридичні та консультаційні послуги по придбанню будинку АДРЕСА_1, за завданням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (замовник), а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу, однак робота була прийнята, але не оплачена. За цією домовленістю він не брав на себе зобов'язання повертати кошти ОСОБА_4 Ці обставини підтверджує показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

Вказані твердження ОСОБА_1 на думку суду є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки наявність чи відсутність будь-яких договірних правовідносин між позивачем та ОСОБА_6 не впливає на удаваність правочину - договору позики від 08.08.2008 р., що укладений між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 При цьому, договір позики укладено сторонами у відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України в письмовій формі та ОСОБА_4 мала намір створити правові наслідки, що полягали в передачі ОСОБА_1 грошових коштів, а останній повинен повернути такі, при підписанні договору кожна із сторін підтвердила свій намір укласти саме договір позики та бажала настання правових наслідків обумовлених його укладенням, що стверджується наведеними вище рішеннями суду, що набрали законної сили.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл (ст. 837 ЦК України). Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів, а саме документів, що свідчили б про існування між сторонами правовідносин, що регулюються вказаними нормами ЦК України щодо договору підряду.

Враховуючі наведенні обставини суд вважає, що позов є необґрунтований та таким, що не підлягає задоволенню.

Тому, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 218, 235, 837, 854, 1047 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.