Справа №583/3669/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/283/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Маслова В. О.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: Управління держземагенства у Охтирському районі Сумської області, Охтирська міська рада Сумської області про виділ частки із майна, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником 49/100 частин житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1. Вказану частину будинку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 Також йому належить 49/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,1 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за зазначеною адресою. Власниками іншої 51/100 частини будинку є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які успадкували цю частину будинку після смерті своєї матері ОСОБА_7 В зв'язку з тим, що відповідачі відмовляються брати участь у виділенні своїх часток з нерухомого спільного майна відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, просить виділити йому в натурі частину земельної ділянки площею 490 м2 по АДРЕСА_1. згідно висновку за № 102 судової будівельно-технічної експертизи проведеної ТОВ «Суми-експерт МС» від 20.01.2014 р., яка згідно варіанту розподілу є земельною ділянкою 1 співвласника та позначена жовтим кольором.

Рішенням суду від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Виділено ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 490 м2 по АДРЕСА_1. згідно висновку за № 102 судової будівельно-технічної експертизи проведеної ТОВ «Суми-експерт МС» від 20.01.2014 року, яка згідно варіанту розподілу є земельною ділянкою І співвласника та позначена у додатку №1 до висновку експертизи жовтим кольором із встановленням земельного сервітуту на право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівлі, площею 6,0 м2 яка показана у додатку №1 до висновку експертизи зеленим кольором з штриховкою червоного кольору, залишивши у спільне сумісне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 510 м2 по АДРЕСА_1. згідно висновку за № 102 судової будівельно-технічної експертизи проведеної ТОВ «Суми-експерт МС» від 20.01.2014 року, яка згідно варіанту розподілу є земельною ділянкою ІІ співвласника та позначена у додатку №1 до висновку експертизи зеленим кольором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом було порушено норми процессуального права, рішення ухвалено 10.12.2014 року у відсутність відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, хоча 09.12.2014 року ОСОБА_4 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 також просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема рішення було ухвалено не зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що його права оспорюються, порушуються, чи не визнаються. Законом передбачено позасудовий порядок реалізації права позивача, доказів використання якого не надано. Крім того, суд ухвалив рішення, у відсутність відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, хоча напередодні від них надійшло клопотання про перенесення судового розгляду у зв'язку з відрядженням. Також зазначає, що висновок судової будівельної-технічної експертизи проводився на підставі застарілих документів в яких розташування будівель та площі, вільні від забудови не відповідають дійсності, що в свою чергу не дає відповідачам можливості облаштувати окремий заїзд, як це передбачено висновком експерта та нормами ДБН.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, відповідачку ОСОБА_3, які підтримали апеляційні скарги, позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_9, які заперечують проти апеляційних скарга та вважають їх необгрунтованими, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 вересня 2007 року державним нотаріусом 2-ї Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, успадкував 49/100 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1. 02.10.2007 року ОСОБА_5 на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину зареєстрував право власності на належну йому частину будинку (а. с. 5-6).

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 успадкували іншу 51/100 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2014 року після померлої 02.11.1996 року матері ОСОБА_7 11.02.2014 року їх право власності на 51/100 частин будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (арк. 134-138 інвентарної справи на будинок по АДРЕСА_1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.1977 року було проведено реальний поділ зазначеного будинку між попередніми співвласниками ОСОБА_10, ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_7 - з іншого. За рішенням суду у власність ОСОБА_7 було виділено у житловому будинку приміщення 2-3 площею 12,8 м2, приміщення 2-4 площею 7,5 м2, частину приміщення 1-3 площею 6 м2, прибудову приміщення 2-1 площею 7,1 м2, та 2-2 площею 6.7 м2; із надвірних споруд було виділено 1/2 частину сараю «Б», 1/2 частину сараю «В», 1/2 частину погреба «в», половину огорожі та половину колодязя, що складає 51/100 частини будинку. ОСОБА_10, ОСОБА_6 було виділено у житловому будинку приміщення 1-2 площею 4.7 м2, приміщення 1-5 площею 14.4 м2, частину приміщення 1-3 площею 2,2 м2, приміщення 1-4 площею 5,6 м2, прибудову приміщення 1-1 площею 11.10 м2 з окремим входом; 1/2 частину сараю «Б»; 1/2 частину сараю «В»; 1/2 частину погреба «в»; половину огорожі та половину колодязя, що складає 49/100 частину будинку. Про виконання зазначеного судового рішення було складено акт поділу від 01.08.1977 року (а. с. 10-11 цивільної справи № 583/2979/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та на самочинно збудовані будівлі).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 26.06.1982 року між зазначеними попередніми співвласниками будинку за АДРЕСА_1 було визначено порядок користування земельною ділянкою згідно якого за згодою сторін двір було залишено в спільному користуванні (а. с. 36-37 цивільної справи № 583/2979/13-ц).

З моменту реального поділу житлового будинку співвласниками були проведені переобладнання в будинку, добудови та будівництво господарсько-побутових будівель.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 18.03.2014 року в справі № 583/2979/13-ц позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та на самочинно збудовані будівлі задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 27.10.2006 року, на частину житлового будинку, а саме - приміщення 1-1, площею 11,10 м2 ; приміщення 1-2 площею 4.7 м2, приміщення 1-3 площею 14.4 м2; приміщення 1-4 площею 7,9 м2; та надвірні споруди - гараж під літерою «Ж»; площею 51,8 м2.; літню кухню «Д» з прибудовою «д», розміром 34,4 м2; вбиральню під літерою «К»; колодязь, 1/2 частину огорожі; що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на новостворене майно - приміщення літньої кухні «З» розміром 24,5 м2 з погребом п/г пл. 10,4 м2, що розташоване по АДРЕСА_1.

Проведено реальний поділ спільної власності, яким у спільну часткову власність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділено у житловому будинку приміщення: 2-1 пл. 7.10 м2, 2-2 пл. 6.7 м2 , 2-3 пл. 12.5 м2 , 2-4 пл. 8.00 м2 , 2-5 пл. 5.9 м2 , а з господарських приміщень та споруд: сарай «Б» пл. 25,7 м2, сарай «В» пл. 16,2 м2, погріб «в» пл. 9,5 м2, вбиральню «Г» пл. 1,3 м2, 1/2 частину огорожі (а. с. 25-26).

На підставі державного акту про право власності на землю серії ЯМ №798484 від 24.07.2012 року ОСОБА_5 належить 49/100 частини земельної ділянки (кадастровий номер - :06:010:0016) загальною площею 0,1 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а. с. 19-20). Іншим співвласником земельної ділянки, якому належить 51/100 її частина в державному акті зазначено ОСОБА_7, яка право власності на земельну ділянку за життя не оформила та відповідно до ст. 120 ЗК України воно перейшло в порядку спадкування до її спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В зазначеній цивільній справі № 583/2979/13-ц ОСОБА_5 також заявлялись вимоги про поділ земельної ділянки, які за його заявою були залишені без розгляду. Для підтвердження вимог про поділ земельної ділянки в справі № 583/2979/13-ц була проведена судова будівельно-технічна експертиза №102 від 20.01.2014 року згідно якої експертом запропонований варіант поділу земельної ділянки згідно якого 1 співвласнику виділяється земельна ділянка площею 490 м2, з урахуванням площі під будівлями, як показано у додатку №1 жовтим кольором; 2 співвласнику виділяється земельна ділянка площею 510 м2, з урахуванням площі під будівлями, як показано у додатку №1 зеленим кольором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_5 є співвласником частини земельної ділянки під будинком та господарськими спорудами у АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом про право власності на землю, який є чинним (не змінювався і не скасовувався), то він має право вимагати виділення належної йому частини земельної ділянки, можливість якого підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи №102 від 20.01.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення - вимагати відповідної компенсації.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 18.03.2014 року, яке набрало законної сили, між сторонами було остаточно проведено поділ будинку та господарсько-побутових будівель і за ними закріплене право власності на них таким чином, що нерухоме майно кожної із сторін розташоване на тій частині земельної ділянки, яка запропонована кожній із сторін висновком експерта згідно якого поділ земельної ділянки відповідно до часток сторін у праві власності є можливим. З пояснень сторін в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що між сторонами постійно виникають конфлікти з приводу користування двором загального користування. Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивач не надав доказів використання ним позасудового порядку реалізації своїх прав, на думку колегії суддів є помилковими, так як вказана обставина не є підставою для відмови в позові. Крім того з пояснень сторін вбачається, що між ними існує спір щодо можливості виділу позивачу його частини земельної ділянки, а тому позасудовий порядок вирішення цього спору взагалі виключається.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що висновок судової будівельної-технічної експертизи проводився на підставі застарілих документів, в яких розташування будівель та площі, вільні від забудови не відповідають дійсності, що в свою чергу не дає відповідачам можливості облаштувати окремий заїзд, як це передбачено висновком експерта та нормами ДБН.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №102 від 20.01.2014 року та пояснень експерта ОСОБА_11, який її виконав, експертиза проводилась на підставі даних технічного паспорту на будинковолодіння від 02.07.2012 року, в якому відображені всі існуючі добудови до будинку та господарські-побутові будівлі, а також на підставі державного акту про право власності на спірну земельну ділянку та кадастрового плану земельної ділянки. Відповідно до висновку експертизи ширина земельної ділянки по «червоній лінії», що пропонується виділити відповідачам від будинку до межі сусідньої земельної ділянки становить 5.06 м. Зазначену відстань експерт встановив на підставі кадастрового плану земельної ділянки. Фактична ширина цієї частини земельної ділянки, як пояснив експерт, складає від 2.80 м. до 2.90 м, що визнають і сторони в справі, і ця обставина враховувалась експертом, під час проведення експертизи. Але зазначена фактична невідповідність розташування межі земельної ділянки даним державного акту про право власності на земельну ділянку, не перешкоджає її поділу, так як і така ширина, згідно діючих норм ДБН дозволяє облаштування окремого входу та заїзду з вулиці до частині земельної ділянки, яку пропонується виділити відповідачам. В той же час, як пояснив експерт, варіант поділу земельної ділянки повинен відповідати саме державному акту про право власності на земельну ділянку та кадастровому плану земельної ділянки, а не фактичному користуванню, так як ці правовстановлюючі документи на земельну ділянку є чинними.

Колегія суддів не може погодитись з доводами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 з посиланням на лист КП «Охтирське міське архітектурно-планувальне бюро», про те, що облаштування проїзду шириною 2.80 м порушить норми, зазначені експертом, зокрема п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та не дозволить проїзд у двір, у разі необхідності, пожежної машини.

Так, згідно п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затв. наказом Держкоммістобудування № 4 від 17.04.1992 р. у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин.

Таким чином зазначена норма ДБН визначає ширину внутрішньоквартальних проїздів до будинків у районах садибної забудови, яка б забезпечувала їх придатність для проїзду до житлових і громадських будинків пожежних машин, а не визначає ширину заїздів у двір будинків індивідуальної забудови. Як пояснив експерт ОСОБА_11, конкретна норма ДБН, яка б визначала ширину входу або заїзду у двір будинків індивідуальної забудови, відсутня, а тому він виходив з інших норм ДБН, зокрема п. 3.25 ДБН 360-92**, яка передбачає, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., а також з реальної можливості облаштування входу з вулиці до частині земельної ділянки, яку пропонується виділити відповідачам. Крім того згідно даних технічного паспорту на будинковолодіння та кадастрового плану земельної ділянки жилий будинок знаходиться безпосередньо біля «червоної лінії» по АДРЕСА_1 а не в глибині земельної ділянки, що забезпечує безперешкодний доступ до нього пожежних машин та виключає необхідність заїзду їх у двір.

Сторони також не позбавлені права звернутися до відповідної землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію для виконання робіт по відновленню меж спірної земельної ділянки, визначених державним актом про право власності на земельну ділянку.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом порушено норми процесуального права, так як рішення було ухвалено у відсутність відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, які подавали клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на положення ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не є підставою для скасування або зміни рішення суду, так як з врахуванням інших наведених обставин, спір по суті судом вирішено правильно.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. З підстав, зазначених в апеляційних скаргах як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4, рішення суду не може бути скасоване або змінене, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -