У Х В А Л А

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

суддів: Романюка Я.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,
розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання недійсними договорів, свідоцтва про право власності, скасування реєстраційного запису та повернення у власність житла,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 жовтня 2014 року, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено.

9 квітня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року.

У заяві ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», статей 176, 177 Сімейного кодексу України, статей 203, 215 Цивільного кодексу України, пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_3 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявник ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Доводи заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України та посилання ОСОБА_3 на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України є необґрунтованими, а підстави для відкриття провадження - відсутні.

У справі, що переглядається суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, відмовив у відкритті касаційного провадження з тих підстав, що оскільки на момент укладення оспорюваних договорів діти іпотекодавців не були зареєстровані в квартирі, що була предметом іпотеки, тому немає законних підстав для визнання договору іпотеки недійсним у зв'язку з відсутністю згоди органу опіки та піклування на його укладення. Посилання позивача на оскарження умов кредитного договору до іншого суду не було підтверджено належним чином.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт проживання дитини разом з батьками на момент укладення спірного договору іпотеки, дозвіл органу опіки та піклування не надавався, тому відповідно до статті 224 Цивільного кодексу України цей договір є нікчемним.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року, суд касаційної інстанції задовольнив позовні вимоги про визнання кредитного договору частково недійсним, оскільки його умови є несправедливими та суперечать принципам розумності та добросовісності.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ де тотожними є предмет спору, підстави позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись частиною четвертою статті 356, статтею 360 ЦПК України колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року задовольнити.

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання недійсними договорів, свідоцтва про право власності, скасування реєстраційного запису та повернення у власність житла відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Я.М. Романюк
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук