У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради, про визнання особи недієздатною, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 9 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання свого батька - ОСОБА_5, 1946 року народження, недієздатним з 18 вересня 2001 року, встановити над ним опіку та призначити ОСОБА_3 його опікуном.

На обґрунтування заяви зазначала, що її батько є інвалідом 1-А групи «безтерміново» внаслідок важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня з ураженням стовбурових відділів, страждає на тяжке захворювання, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду. Зазначила, що батько хворіє з 2001 року, тобто з часу отримання черепно-мозкової травми. У зв'язку з наведеним просила задовольнити заяву.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, недієздатним з 18 вересня 2001 року та встановлено над ним опіку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 4 грудня 2013 року виправлено описку, допущену в мотивувальній частині рішення, а саме у п'ятому абзаці мотивувальної частини ім'я матер заявниці «ОСОБА_11» виправлено на «ОСОБА_11».

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 9 січня 2015 року рішення місцевого суду в частині моменту, з якого визнано ОСОБА_5 недієздатним, а саме з 18 вересня 2001 року, скасовано та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 в цій частині. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив із того, що за станом свого здоров'я ОСОБА_5 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, хворіє з 2001 року, тобто з часу отримання черепно-мозкової травми, а тому може бути визнаний недієздатним з 18 вересня 2001 року у зв'язку з чим над ним встановлено опіку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О.Г. рішення районного суду в частині моменту, з якого ОСОБА_5 визнано недієздатним, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні заяви в цій частині, виходив із того, що суд встановив дату, з якої особа визнана недієздатною, без наявності правових на те підстав.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що заявник ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчить свідоцтво про народження. 10 серпня 1991 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на «ОСОБА_3». Заявник ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5, якого просила визнати недієздатним з 18 вересня 2001 року, з часу отримання черепно-мозкової травми.

Згідно із ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно із ч. 2 ст. 40 ЦК України, якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психічної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Виходячи з наведеного при розгляді заяви про встановлення факту, суд зобов'язаний встановити коло всіх заінтересованих осіб, для яких встановлення вказаного факту може бути підставою для виникнення у них цивільних прав та обов'язків.

Отже, особливістю справ окремого провадження є відсутність спору про право і у ньому розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових та майнових прав або підтвердження наявності або відсутності неоспорюваних прав.

При цьому заінтересованими особами у цій категорії справи є особи, які мають юридичну заінтересованість, а не професійну, як зазначила приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О.Г. при поданні апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у разі оскаржування судового рішення про визнання особи недієздатною саме в частині визначення дати, зазначене може свідчити про наявність спору про право. Разом з тим з матеріалів справи не убачається як саме встановлення конкретної дати, з якої особу визнано недієздатною, може вплинути на права та обов'язків приватного нотаріуса. Крім того, захисту підлягають права, які вже є порушеними або невизнаними, а не такі, які можуть виникнути у майбутньому. Посилання приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О.Г. на те, що визнання ОСОБА_5 недієздатним з 18 вересня 2001 року ставить під сумнів ії кваліфікацію, а тому порушує ії права та обов'язки є необґрунтованим, оскільки у даному випадку не вирішувалося питання про визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину. Крім того, у рішенні не зазначено як саме може вплинути визнання ОСОБА_5 недієздатним з 18 вересня 2001 року на кваліфікацію приватного нотаріуса.

Також посилання апеляційного суду на те, що без витребування історії хвороби із медичних закладів суд першої інстанції визначив момент, з якого ОСОБА_5 визнано недієздатним, є помилковим, оскільки такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням довідки МСЕК серії 2-18АВ від 18 вересня 2001 року № 014899, довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА від 23 грудня 2011 року № 692530 та акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 30 жовтня 2013 року № 317 Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенко.

Твердження апеляційного суду про те, що у справах про визнання громадянина недієздатним у резолютивній частині рішення суду слід зазначити лише висновок суду про визнання його недієздатним, не відповідає вимогам ст. 241 ЦПК України, ч. 2 ст. 40 ЦК України та роз'ясненням, наданим судам у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» у яких судам роз'яснено, що у тих випадках, коли від часу виникнення недієздатності залежать певні правові наслідки, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи й інших даних про психічний стан громадянина, в рішенні може зазначити, з якого часу громадянин є недієздатним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 9 січня 2015 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко