Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Офпродив", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним договір, на підставі якого відповідачем 1 - ОСОБА_2 - відчужено на користь відповідача 2 - ОСОБА_3 - цінні папери - цільові облігації, емітентом яких було Товариство з обмеженою відповідальністю "Офпродив" та які надавали право отримати у власність загальну площу квартири АДРЕСА_1; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача 2 - ОСОБА_3 - на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на його корить документально підтверджені судові витрати, понесені ним при розгляді справи в суді.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у березні 2008 року його дружина - ОСОБА_2 - діючи в інтересах сім'ї та за його згодою уклала договір купівлі-продажу цінних паперів, умовами якого було передбачено придбання цільових облігацій, емітентом яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "Офпродив". Пунктом 1.2. цього договору встановлено, що власник придбаних цінних паперів набув право отримати у власність загальну площу квартири АДРЕСА_1, а також право вчиняти з облігаціями дії, що не суперечать вимогам чинного законодавства України. На виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів відповідач 1 в момент укладення цього правочину повністю оплатила за рахунок коштів, що були їхньою з відповідачем 1 спільною сумісною власністю, вартість облігацій в сумі 1, 2 млн. грн., що в подальшому надавало їм право отримати у власність квартиру № 15 в зазначеному вище житловому будинку. Крім того, відповідачем 1 з ТОВ "Офпродив" було укладено договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов цього договору пайовик (відповідач 1) приймав участь в інвестуванні об'єкта будівництва шляхом придбання пакету цільових облігацій, а забудовник приймав на себе обов'язки щодо організації його будівництва та введення його в експлуатацію. У договорі вказувалося, що пайовик (відповідач 1) набував майнових прав на об'єкт нерухомості на підставі придбання паю (пакету цільових облігацій) за договором купівлі-продажу цінних паперів, укладеного між пайовиком та ТОВ "КУА "Фінансовий капітал", що представляє ПВІФ "Технології Інвест". В свою чергу забудовник зобов'язувався включити пайовика до переліку власників, який затверджується рішенням органів місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями, а також передати пайовику необхідний пакет документів для оформлення ним права власності на об'єкт нерухомості після введення об'єкту будівництва в експлуатацію у порядку встановленому чинним законодавством. При цьому забудовник зобов'язувався передати, а відповідач -1 прийняти об'єкт нерухомості (квартиру № 15) після введення об'єкту будівництва (житлового будинку з вбудованими торгівельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: АДРЕСА_1) в експлуатацію за Актом приймання-передачі. Такий акт приймання-передачі на об'єкт нерухомості мав бути складений протягом 10 банківських днів з дня пред'явлення пайовиком облігацій, емітованих забудовником, до погашення в порядку визначеному Проспектом емісії. Пайовик зобов'язувався у 3-денний термін перерахувати належний йому пакет ЦО зі свого особистого рахунку в цінних паперах у зберігача на рахунок в цінних паперах забудовника. Крім того цим договором передбачалося, що пайовик втрачав право на отримання у власність закріпленої за ним нерухомості чи частини цієї нерухомості відповідно в разі відчуження пайовиком всього чи частини пакету облігацій. У 2011 році житловий будинок з вбудованими торгівельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію, що було підставою для отримання відповідачем-1 нерухомості за Актом приймання-передачі. Проте, як йому нещодавно стало відомо, право власності на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_3 Також він випадково дізнався, що право власності за відповідачем - 2 на вказану вище квартиру оформлено на підставі укладеного між ним та відповідачем -1 договору відчуження цінних паперів. Про укладення протиправного правочину щодо відчуження відповідачем - 1 на користь відповідача -2 цільових облігацій він дізнався у травні 2014 року при спробі зареєструвати свої місце проживання в АДРЕСА_1. До того моменту він думав, що власником новозбудованої квартири є його дружина - відповідач-1, проте в обслуговуючій організації (ТОВ "Офпродив") йому повідомили, що у житлового приміщення зовсім інший власник, з яким укладено відповідний договір на надання житлово-комунальних послуг - ОСОБА_3 Продовжуючи з'ясовувати ситуацію він раптово знайшов у відповідача-1 рахунок № 015-2 від 17 березня 2014 року на оплату житлово-комунальних послуг, що виписаний на ім'я відповідача-2. Також у травні 2014 року раптово знайшов декілька актів виконання операцій зберігачем ПАТ КБ "ПриватБанк", виданих на ім'я відповідача-2, що підтверджують факт зарахування та зберігання цінних паперів на рахунку ОСОБА_3, хоча раніше такі ЦП зберігалися на рахунку його дружини - відповідача-1. Вказані вище обставини та документи свідчать про те, що у 2010 році відповідач-1, незаконно та не ставлячи його до відома, здійснила на користь відповідача-2 відчуження цільових облігацій, придбаних нею раніше (у березні 2008 року) за договором купівлі-продажу цінних паперів. Таким чином, відповідач-1, уклавши у березні 2008 року договори купівлі-продажу цінних паперів та про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а також повністю оплативши вартість придбаних цінних паперів в сумі, що давала право на подальше отримання у власність квартири № 15 в зазначеному об'єкті, вчинив правочин в інтересах сім'ї, наслідком якого було набуття ним та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність майнових прав на вказаний об'єкт інвестування. Жодної згоди відповідачу-1 на укладення оспорюваного договору щодо відчуження цільових облігацій, що надавали в подальшому право отримати у власність загальну площу квартири АДРЕСА_1, він не надавав, виступати від його імені при його підписанні не доручав. Взагалі жодною інформацією про те, що відповідач-1 планує передавати цінні папері іншій особі до травня 2014 року він не володів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що за спільні кошти його з відповідачем ОСОБА_2 в 2008 році ними було придбано цінні папери. Кошти на придбання цінних паперів були їхніми спільними з ОСОБА_2, при цьому половину коштів було надано батьками ОСОБА_2 Зазначив, що на момент придбання цінних паперів, вони з ОСОБА_2 загалом отримували близько 200 000 гривень в рік, при цьому він значну частину коштів отримував неофіційно. З жовтня 2013 року вони з ОСОБА_2 стали проживати у АДРЕСА_1, яка придбана за рахунок цінних паперів. Навесні 2014 року, з метою реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, він звернувся до ОСОБА_2 При цьому остання відмовила йому та сказала, що квартира належить її батьку, і він до неї не має жодного відношення. Він був обурений даними обставинами, оскільки проводив ремонт у квартирі, купував необхідні меблі. Ні усної, ні письмової згоди дружині, на відчуження цінних паперів він не давав.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що предметом договору, укладеним в 2008 році, був пакет облігацій, фактично предметом другого договору, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ "Офпродив" є майнові права. В даному випадку, цінні папери виступають цінним майном. Зазначила, що про продаж облігацій позивачу стало відомо навесні 2014 році, коли останній бажав зареєструватися у спірній квартирі, так як знав, що з 2013 року будинок було здано в експлуатацію.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях відповідача ОСОБА_2 (а.с.129-130). Пояснив суду, що за день до укладення договору купівлі облігацій, а саме 01 жовтня 2010 року батько відповідача передав в присутності позивача грошові кошти за відчуження облігацій на його користь. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач був достовірно обізнаний про продаж акцій. Крім того, позивач був ініціатором такого продажу.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову та справу розглянути за його відсутності (а.с.117).

Представники третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Офпродив", Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судові засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Додатково, представник третьої особи ТОВ "Офпродив", подав до суду письмові пояснення на позовну заяву (а.с.58-60).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_3, представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

21 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональне фінансове об'єднання", що діяв від власного імені за рахунок та в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду "Технології Інвест" недиверсифікованого виду закритого типу ТОВ "КУА "Фінансовий капітал" та ОСОБА_2 було укладено договір № Б-08/9-8 купівлі-продажу цінних паперів (а.с.132-134).

Статтею 194 Цивільного кодексу України передбачено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 договору №Б-08/9-8, продавець зобов'язується в передбачені цим договором терміни передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити на умовах цього договору цінні папери, наведені у п. 1.2. цього договору.

Згідно п. 1.2. Розділу 1 договору, емітентом ЦП є - ТОВ "Офпродив", вид ЦП: облігації цільові, форма випуску - іменні, форма існування - бездокументарна.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Згідно п. 1.3. Розділу 1, загальна вартість цінних паперів становить 1 116 050,00 гривень без ПДВ.

21 березня 2008 року між ТОВ "Офпродив" та ОСОБА_2 було укладено договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості № 6, відповідно до умов якого пайовик (ОСОБА_2.) приймає участь в інвестуванні об'єкту будівництва шляхом придбання пакету цінних облігацій, а забудовник (ТОВ "Офпродив") приймає на себе обов'язки щодо організації його будівництва та введення його в експлуатацію. Об'єктом нерухомості є квартира АДРЕСА_1 (а.с.135-138).

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Розділу 1 вказаного договору, забудовник зобов'язаний передати, а пайовик прийняти об'єкт нерухомості за базовим рівнем обробки після введення об'єкту будівництва в експлуатацію за Актом приймання-передачі. Пайовик набуває майнових прав на об'єкт нерухомості на підставі придбання паю (пакету цінних облігацій) за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б-08/9-8 від 21 березня 2008 року, укладеного між пайовиком та ТОВ "КУА "Фінансовий капітал", що діє від імені за рахунок та в інтересах ПВІФ "Технології Інвест" НЗ, в кількості 11050 шт., що відповідає 110,5 кв.м. за облігаціями.

В подальшому, 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір № Б 10/358-1 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_2 продає іменні цільові облігації у кількості 11 050 штук, за ціною пакету 1 116 050,00 гривень, а покупець ОСОБА_3 приймає та розраховується на умовах цього договору (а.с.139 - 140).

Згідно п. 1.3. Розділу 1 договору, загальна вартість цінних паперів складає: 1 000,00 гривень.

Таким чином, цінні облігації у кількості 11 050 шт. перейшли у право власності ОСОБА_3, що також підтверджується актом прийому-передачі цінних паперів по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б 10/3581 від 01 жовтня 2010 року (а.с.149).

01 жовтня 2010 року між ТОВ "Офпродив" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості № 6 від 21 березня 2008 року, відповідно до якого сторони прийшли до згоди роз торгнути договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості № 6 від 21 березня 2008 року, всі зобов'язання забудовника та права пайовика з договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості № 6 від 21 березня 2008 року припиняються з моменту підписання цієї додаткової угоди (а.с.146).

01 жовтня 2010 року між ТОВ "Офпродив" та ОСОБА_3 було укладено договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості № 29, відповідно до умов якого пайовик (ОСОБА_3.) приймає участь в інвестуванні об'єкту будівництва шляхом придбання пакету цінних облігацій, а забудовник (ТОВ "Офпродив") приймає на себе обов'язки щодо організації його будівництва та введення його в експлуатацію. Об'єктом нерухомості є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 141-145).

В подальшому, об'єкт будівництва - квартира АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію та право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.150 -151).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.154).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилалася на те, що цінні папери були відчужені відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 без його відома та згоди, беручи до уваги той факт, що цінні папери належали їм з ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності. Таким чином, правочин, укладений між відповідачами без його згоди, як співвласника майнових прав на об'єкт нерухомості, не має створювати жодних юридичних наслідків для його сторін, у тому числі й спричиняти виникнення у відповідача ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин 1-3 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом ст. 65 Сімейного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу Українипри укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Судом встановлено, що зазначеними положеннями ст. 65 Сімейного кодексу Українирегламентується порядок розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В той же час, предметом спірних договорів є цінні папери, правовий режим яких регулюється спеціальним законодавством.

Як вбачається з укладеного 21 березня 2008 року між ТОВ "Міжрегіональне фінансове об'єднання" та ОСОБА_2 договору № Б-08/9-8 купівлі-продажу цінних паперів, п. 1.2. Розділу 1 вказаного договору обумовлені права власника цінних паперів, серед яких: одна облігація дає право на отримання 0,01 квадратного метра загальної площі квартири у житловому будинку з вбудованими торгівельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: АДРЕСА_1; отримати у власність загальну площу квартир у житловому будинку з вбудованими торгівельно-офісними приміщеннями, та підземним паркінгом, за адресою: АДРЕСА_1, відповідно кількості придбаних облігацій при настанні строку їх погашення у відповідності до умов їх розміщення; купувати та продавати облігації на вторинному біржовому та позабіржовому ринках цінних паперів, дарувати, передавати у спадщину, наслідувати та виконувати інші дії згідно чинного законодавства України та відповідно до умов розміщення.

Таким чином, саме вказаним договором була обумовлена можливість власника облігацій здійснювати їх продаж будь-якій іншій особі, при цьому згоди іншого з подружжя для здійснення цих дій, обов'язкового нотаріального посвідчення договору вказаним договором не передбачено.

Крім того, облігація є іменним цінним папером, який посвідчує, зокрема, майнові права його власника, вона є неподільною, тому власник облігацій набуває повний комплекс прав та обов'язків, які належать лише тому з подружжя, який є власником цінних паперів.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу Україниоб'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу Україниза договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про цінні папери та фондовий ринок", права, посвідчені іменним цінним папером, передаються у порядку, встановленому законами України.

З наведеного вбачається, що цінні папери як об'єкт цивільного права можуть бути об'єктом договору купівлі-продажу, який передбачає зміну їх власника. Водночас суб'єктивний склад продавця у такому договорі не пов'язаний із особою емітента, т.я. правовідносини між емітентом та власником цінного паперу виникають на підставі закону і утворюються після набуття суб'єктом цих відносин цінного паперу, а тому визначається критерієм наявності права власності на цінні папери на момент укладання договору.

Крім того, цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, у зв'язку з чим зобов'язальні правовідносини емітента облігацій виникають у нього лише перед власником цінного папера, а характер цих правовідносин кваліфікуються як відносини позики.

Посилання сторони позивача на те, що цінні облігації в даному випадку виступають цінним майном не можуть бути прийняті судом як підстава для визнання договору недійсним. Так, як наголошує в своїй ухвалі Верховний Суд України у справі № 6-21334св08 від 17 грудня 2008 року, та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі у справі №6-18074кв12 від 13 червня 2012 року, до поняття цінних паперів має бути застосована спеціальна норма Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні", у зв`язку з чим застосування положень ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України до цих правовідносин є помилковим, оскільки договір купівлі-продажу цінних паперів не укладено стосовно цінного майна та він не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, а відповідно і обов`язкової письмової згоди другого з подружжя на його укладення.

З огляду на вищевикладені обставини вбачається, що законодавцем не встановлена необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цінних паперів, а власник цінних облігацій ОСОБА_2 при відчуженні останніх не зобов'язана була отримувати згоду чоловіка на вказані дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В той же час, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що кошти, внесені на купівлю цінних паперів при укладенні договору № Б-08/9-8 від 21 березня 2008 року були спільними коштами саме позивача та відповідача ОСОБА_2

Натомість, даючи пояснення позивач в судовому засіданні зазначав, що половину коштів на придбання даних цінних паперів було надано саме батьками відповідача, інша ж половина коштів були їхньою з дружиною спільною власністю.

В той же час, будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є сестрою позивача, зазначила, що саме батьки позивача надали їм на придбання цінних паперів 40 000 доларів США.

Крім того, з долучених до матеріалів справи довідок про доходи позивача, не підтверджується той факт, що саме позивач надавав кошти на придбання цінних паперів, беручи до уваги загальний розмір заробітної плати останнього.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору відчуження цінних паперів, як вчиненого без згоди іншого з подружжя, оскільки за вимог цивільного законодавства договір купівлі-продажу цінних паперів не укладено стосовно цінного мана та він не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, а відповідно і обов`язкової письмової згоди другого з подружжя на його укладення, а позивачем, в супереч вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, не надано суду доказів які б свідчили, що грошові кошти, які були внесені відповідачем ОСОБА_2 за придбання цінних паперів були спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, суд вважає підставним для застосування в розрізі даного спору строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи спірний договір було укладено 01 жовтня 2010 року.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що з ОСОБА_2 вона знайома з 1978 року, а з позивачем - з 1997 року. Вони дружили з ними сім'ями, а в 2006 році стали хрещеними. В березні 2008 року ОСОБА_2 подзвонила їй та розказала, що її батько надав кошти на придбання квартири. На початку 2010 року, ОСОБА_2 розповідала, що ОСОБА_1 тисне на неї, щоб вони продали квартиру та витратили кошти на себе, відпочинок. Коли ж про це дізнався батько ОСОБА_2, то в сім'ї відбувся скандал, так як батько планував, щоб квартира залишилася онуку. Тоді ж батько сказав, щоб позивач з ОСОБА_2 продали йому цінні папери за договором, а він вже залишить квартиру онуку. В жовтні 2010 року позивач та ОСОБА_2 продали цінні папери батьку ОСОБА_2 Зазначила, що про факт продажу цінних паперів їй стало відомо в 2011 році на Різдво, при цьому саме позивач та ОСОБА_2 повідомили їй про це. На даному святі також були присутні і батьки ОСОБА_2, і сестра ОСОБА_1 Тоді ж, ОСОБА_1 розповів про скандал, що влаштував батько ОСОБА_2 та про те, що вони не бажають з ним сваритися, у зв'язку з чим і продали йому цінні папери. Про влаштований скандал, їй також стало відомо і від батьків ОСОБА_2 Також, зазначила, що у вересні 2010 року сам ОСОБА_1 говорив їй про майбутній продаж квартири, так як вони з ОСОБА_2 проживали у іншій квартирі. Намір ОСОБА_1 здійснити продаж квартири був ще на початку 2010 року. 29 вересня 2013 року під час дня народження її сина, їй стало відомо від ОСОБА_1, про те, що батько ОСОБА_2 зробив у спірній квартирі ремонт та після здачі квартири в експлуатацію, вони разом з ним, туди переїдуть. Також, пояснила, що їй відомо, що батько ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі з жовтня 2013 року, в квартирі також проживала і ОСОБА_2, так як доглядала за батьком після операції. Про наявність меблів та іншої техніки у квартирі їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що сім'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він знає добре від дня свого весілля - 13 листопада 2010 року, так як є чоловіком сестри ОСОБА_2 Саме на весіллі йому ОСОБА_1 розповів про продаж цінних паперів на квартиру. Тоді ж він дізнався, що цінні папери були продані батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в жовтні 2010 року, так як батько бажав, щоб квартира залишилася онуку. Сам ОСОБА_1 говорив йому про те, що вони з дружиною мають квартиру, а гроші їм потрібні для гарного життя. В жовтні 2013 року ОСОБА_3 заселився до спірної квартири. Ремонт у квартирі робив саме ОСОБА_3, при цьому в 2011 році він з ОСОБА_1 ставив у квартирі кондиціонер. В січні, лютому 2014 році він ОСОБА_3 у спірній квартирі не бачив, так як останній оправлявся після операції.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є матір'ю позивача ОСОБА_1 Пояснила суду, що саме її син придбав дану квартиру, при цьому вони також приймали у цьому участь, кошти для придбання квартири були і позивача, і ОСОБА_2, це були їх спільно зароблені кошти. В 2011 році в квартирі почали робити ремонт. В жовтні 2013 року будинок був введений в експлуатацію. В подальшому, вона питала, чи син оформив документи на квартиру, зареєструвався у ній, але син казав, що немає часу та ОСОБА_2 проти. 10 червня 2014 року їм стало відомо, що квартира переоформлена ще в 2010 році на тестя - ОСОБА_3 Тоді її син був дуже здивований та казав, що ця квартира побудована ним для сім`ї. Ввечері, того ж дня, вона з чоловіком приїхала до квартири, де проживав позивач з ОСОБА_2 Тоді сестра ОСОБА_2 показала всі документи, при цьому ще по телефону кричала, що це квартира їхнього батька. До 10 червня 2014 року вона жодного разу не чула від сина про те, що він бажає продати квартиру чи цінні папери. Такого ж вона не чула і від ОСОБА_2 Знала лише, що ОСОБА_2 їздила до банку з метою придбання цінних паперів. При цьому, у її сина не було ніколи фінансових труднощів. Про інцидент на Різдво 2011 році їй нічого не відомо, так як її з чоловіком взагалі не було при цій розмові, сім`я її сина завжди святкували Різдво у ОСОБА_3 - тещі її сина. Також, зазначила, що син ніколи не здійснював оплату житлово-комунальних послуг по даній квартирі, так як цим займалася лише ОСОБА_2

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є сестрою позивача. Вона є другою особою, яка побачила документи на придбані відповідачем ОСОБА_2 цінні папери, саме ОСОБА_2 показала їй документи. Зазначила, що на придбання спірної квартири надавали 40 000 доларів батьки брата - ОСОБА_1 В подальшому, сім'я брата не дочекавшись здачі будинку в експлуатацію почали ремонт. В кінці жовтня 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх син переїхали до спірної квартири та стали там проживати, в квартиру придбали відповідні меблі для проживання. 10 червня 2014 року сім'я ОСОБА_2 подзвонили їй та почали сваритися, кричати, що її брат ніхто у квартирі та щоб його забрали. В той же час, зазначила, що жодних розмов про продаж квартири між позивачем та ОСОБА_2 вона не чула. Щодо інциденту на Різдво 2011 року, то свідок зазначила, що вона напередодні Різдва телефонувала ОСОБА_2, але остання сказала, що вони їдуть до її мами, а коли приїдуть зателефонує їй. Після цього, вона з донькою приїхала до них приблизно о 21 годині того ж дня, але будь-яких розмов не чула, та в квартирі ОСОБА_9 не бачила.

В той же час, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_8 в частині надання коштів на придбання цінних паперів батьками позивача та часу, з якого позивач дізнався про укладений договір купівлі-продажу цінних паперів ОСОБА_3, як і до показів свідка ОСОБА_11 оскільки останні спростовуються поясненнями самого позивача, який зазначив, що кошти для придбання цінних паперів, були надані батьками ОСОБА_2 Крім того, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зазначили, що позивач дізнався про договір, за яким було відчужено його дружиною цінні папери, лише 10 червня 2014 року, знайшовши відповідні документи. Разом з тим, сам позивач зазначав в своїх поясненнях про те, що дізнався про укладений дружиною договір навесні 2014 року, коли мав намір зареєструватися в спірній квартирі. Свідки ж ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили, що позивач сам розповідав їм про продаж цінних паперів ОСОБА_3 та знав про це з самого моменту укладення спірного договору його дружиною. Крім того, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 є родичами ОСОБА_1 та безпосередньо зацікавлені у вирішенні даного спору саме на користь позивача. В той же час, стороною позивача суду не було надано належних та допустимих доказів того, що саме навесні 2014 року останній дізнався про порушення свого права в частині відчуження цінних паперів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спірний договір було укладено 01 жовтня 2010 року, при цьому як встановлено судом, позивач знав про укладення спірного договору, що підтвердили свідки не зацікавлені у вирішенні даного спору, суд приходить до висновку про пропущення позивачем строків позовної давності, встановлених законодавством, беручи до уваги той факт, що з позовом до суду позивач звернувся 26 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Аналізуючи наведені вище доводи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору № Б 10/358-1 купівлі-продажу цінних паперів від 01 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Крім того, враховуючи відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним договору, а також беручи до уваги той факт, що скасування державної реєстрації здійснюється спеціально уповноваженим державним органом, вимог до якого позивачем пред'явлено не було, судом не вбачається підстав для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Офпродив", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1, судом не вбачається підстав для відшкодування позивачу судових витрат в порядку ст.ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 194, 203, 215, 253, 257,260, 261, 266, 369, 626, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-3, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", ст.ст. 4, 10, 11, 15, 57, 59-61, 79, 84, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Офпродив", Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: