АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/135/15 Головуючий у І інстанції Терещенко О.Є.
Категорія 05 Доповідач: Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 02 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Яковенку В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом до суду посилаючись на те, що 24 травня 2013 року він звільнився з місць позбавлення волі та повернувся до місця своєї реєстрації - будинку АДРЕСА_1, власником зазначеного будинку раніше була його мати ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, за час свого життя мати заповіла даний будинок доньці ОСОБА_2, 23 грудня 2013 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області було ухвалено вселити ОСОБА_3 у спірний будинок із зобов'язанням ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням, однак остання не виконує це рішення та продовжує перешкоджати йому у проживанні в даному будинку, у позові просив визначити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 з виділенням у користування ОСОБА_3 кімнати, що має найменшу житлову площу і є ізольованою, а нежилі, підсобні приміщення та придомову територію залишити у загальному користуванні сторін, просив зобов'язати ОСОБА_2 не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням.

29 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до суду посилаючись на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2014 року є власником будинку АДРЕСА_1, у 1990 році її брат ОСОБА_3 добровільно виїхав із спірного будинку та вивіз належне йому майно, з цього часу не проживав в спірному будинку, не здійснював в ньому поточні та капітальні ремонти, не оплачував комунальні послуги, не доглядав за хворою матір'ю, реєстрація відповідача у будинку та його претензії на нього створюють їй перешкоди у здійсненні права власності, у позові просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 із зобов'язанням зняти його з реєстрації.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалено встановити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату № 1-6, площею 6,7 кв.м, залишити підсобні приміщення будинку АДРЕСА_1, а саме кухню № 1-3 площею 9,0 кв.м, коридор № 1-1 площею 4,7 кв.м, терасу № 1-7 площею 1,6 кв.м, в загальному спільному користуванні, у задоволенні решти позовних вимог даного позову та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, її зустрічний позов задовольнити з підстав, що у ньому зазначені.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 просила задовольнити вимоги скарги та її позову, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, відповідно до поштового повідомлення він за даною адресою не проживає, зазначені ним у позовній заяві телефони не відповідають, за довідкою квартальної вказаного ОСОБА_3 у позові номера будинку не існує, про зміну місця проживання він суд не повідомив, отже у відповідності до ст. 77 ЦПК України судову повістку даному учаснику процесу слід вважати доставленою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 зареєстрований у спірному будинку з 22 жовтня 2003 року та набув права користування ним як член сім'ї колишнього власника будинку - своєї матері ОСОБА_4, остання ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, за життя заповіла будинок донці ОСОБА_2, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції послався на рішення цього ж суду у іншій справі від 23 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, яким позов задоволено, ОСОБА_2 зобов'язано не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_3 у користуванні спірним будинком, позивача вселено до будинку, при цьому судом не було зважено на те, що цим рішенням суду судом задоволено позов з підстав наявності права користування будинком у ОСОБА_3 як члена сім'ї своєї матері, ОСОБА_4, проте 24 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, належним чином зареєструвала таке право, і з цього моменту, у відповідності до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у неї виникло право власності на дане нерухоме майно, а відповідно і право на його захист.

ОСОБА_3 не є співвласником вказаного будинку, чого ним не заперечується, отже передбачених законом підстав для визначення порядку користування спірним будинком між сторонами у справі у суду не було.

Стосовно питання права користування ОСОБА_3 у будинку, який належить ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що таке право у нього теж відсутнє виходячи з такого розсуду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, аналогічне положення також містить стаття 405 ЦК України.

Таким чином право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членами сім'ї якої вони є, із припиненням права власності особи на жиле приміщення втрачається і право користування цим жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Отже, у зв'язку зі смертю матері ОСОБА_4, ОСОБА_3 втратив право користування спірним будинком, а ОСОБА_2, як власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні ним та не має правового обов'язку забезпечувати житлом члена сім'ї колишнього власника будинку, а тому нею правомірно та підставно заявлено зустрічний позов, у зв'язку з чим первісний позов ОСОБА_3 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Висновок колегії суддів у даній справі стосовно підставності вимог зустрічного позову відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-158цс14, яка у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, отже вимога позову про зняття відповідача з реєстрації заявлена зайво.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні позову первісного.

На підставі приведених норм матеріального права, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 591,7 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _