Справа № 727/1867/15-ц
Провадження № 2/727/838/15
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі Долга І.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до територіальної громади м. Чернівці, в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те,що їй належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1; співвласником даної квартири був її чоловік ОСОБА_3 та тітка ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Вказує, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну останній частку в спірній квартирі - АДРЕСА_1, а 14.01.2010 року помер її чоловік - ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку в квартирі АДРЕСА_1. 09.02.2015 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 Частка ОСОБА_4 ніким не була успадкована. Мотивує вимоги тим, що прийняти спадщину за законом на частку в вищенаведеній спірній квартирі вона не може внаслідок того, що відсутні документи про родинні відносини між нею та тіткою ОСОБА_4, яка була рідною сестрою її матері і при цьому, звернутися до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом як племінниця не має можливості. Зазначає, що вона і після смерті тітки проживає у квартирі АДРЕСА_1, фактично добросовісно, безперервно утримує, володіє належною їй часткою в квартирі, посилаючись на вимоги чинного законодавства просить визнати за нею, ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 яка була повідомлена про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України в попереднє судове засідання не з»явилася, захист своїх інтересів доручила представляти представнику ОСОБА_1., яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в наданих суду поясненнях в інтересах своєї довірительки посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 в попереднє судове засідання будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України не з'явилася, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Отже, суд враховуючи становлення до заявлених вимог відповідача, з врахуванням думки представника позивача, вважав за можливе розглянути справу по суті в попередньому судовому засіданні.

Вивчивши і розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, визнання позовних вимог представником відповідача в письмовій заяві, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними доказами по справі, встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Митищі Московської області Росія, зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.4-5), у відповідності до свідоцтва про шлюб вона зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_3 28.06.1959 року, за актовим записом №729 (а.с.17).

Крім наведеного з матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1, у відповідності до свідоцтва про право власності (а.с.6), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7), довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №249 від 28.01.2015 року (а.с.13), довідки КЖРЕП №4 №162 від 03.02.2015 року (а.с.14). Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 82,3/73,60 кв.м., житловою площею 49,20 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат, а саме: 1-а-11,1 кв.м., 2-а -19,3 кв.м, 3-а-7,6 кв.м, 4-а-11,2 кв.м, кухня 6,6 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м, вбиральня - 1,1 кв.м., коридор - 8,9 кв.м., вбудована шафа - 0,8 кв.м, 3 балкони - 10,2/3,1 кв.м.; 3,3/1,7 кв.м. у відповідності до технічного паспорта (а.с.10) ; співвласником квартири АДРЕСА_1 був чоловік позивача - ОСОБА_3 та її тітка ОСОБА_4

Судом також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 тітка позивача - ОСОБА_4 померла у відповідності до свідоцтва про смерть (а.с.16), і після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частку в квартирі АДРЕСА_1 та 14.01.2010 року помер чоловік позивача - ОСОБА_3 (а.с.15) і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку в квартирі АДРЕСА_1. 09.02.2015 року позивачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.8), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9).

Отже, як видно з досліджених доказів, частка квартири АДРЕСА_1, що належить тітці позивача - ОСОБА_4 ніким не була успадкована та не набута у відповідності до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12).

Вищенаведені досліджені докази по справі є спів мірними і з вимогами чинного закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

З копії паспорта позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 - з 01.02.1973 року (а.с.4-5), тобто добросовісно, відкрито, безперервно володіє, користується вищенаведеним нерухомим майном більше сорока років, як своїм власним.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'зку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, виходячи з сукупності досліджених доказів справи, вищенаведених правовідносин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 добросовісно тривалий період часу (більше сорока років) володіє чужим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, а саме - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Чернівецька міська рада з позовом до суду про визнання квартири безхазяйною (ст. 335 ЦК України) не зверталася і в разі визнання судом за позивачем права власності на спірну квартиру, права та інтереси жодної особи не будуть порушені.

Приймаючи до уваги, що діючий Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р., набрав чинності 01.01.2004 р., то правовідносини, урегульовані ст. 334 ЦК України та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підпадають під їх дію починаючи з 01.01.2001р.; тобто, з 01.01.2001 р. по час звернення з позовом до суду, минуло більше 10 років, як позивач ОСОБА_2 добросовісно, відкрито і безперервно володіє спірною квартирою.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає та як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог у відповідності до ст.60 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 130, 212, 213, 215, 217-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82,3/73,60 кв.м., житловою площею 49,20 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат, а саме: 1-а-11,1 кв.м., 2-а -19,3 кв.м, 3-а-7,6 кв.м, 4-а-11,2 кв.м, кухня 6,6 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м, вбиральня - 1,1 кв.м., коридор - 8,9 кв.м., вбудована шафа - 0,8 кв.м, 3 балкони - 10,2/3,1 кв.м.; 3,3/1,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.