Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/1058/15-ц
провадження № 2/369/875/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя земельної ділянки, обладнання і будівельних матеріалів, та визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів і обладнання в порядку спадкування за законом,
У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя земельної ділянки, обладнання і будівельних матеріалів, та визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів і обладнання в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати та дружина відповідача-ОСОБА_3.. Її батько ОСОБА_2 і мати ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у Палаці реєстрації шлюбів м. Петропавлівськ-Камчатський, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1, актовий запис № 112 від 27 січня 1957 року.
У 1983 році ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 Після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1. Цей факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, видане у Палаці реєстрації шлюбів м. Києва серії НОМЕР_2, актовий запис № 3007 від 09 липня 1983 року.
Після смерті її матері ОСОБА_3 була відкрита спадщина. Спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. і справу було зареєстровано у спадковому реєстрі за № 51006596.
Свої права на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, письмовою заявою до приватного нотаріуса Клименко С.Ю. м. Києва заявила вона, позивач у справі ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги. Інших рідних дітей у батьків не було.
Її батько ОСОБА_2 письмовою особистою заявою від 04 квітня 2011 року відмовився від прийняття спадщини після померлої своєї дружини, яку він також подав до приватного нотаріуса Клименко С.Ю.. Цю заяву він також особисто підтвердив і особистою письмовою нотаріально засвідченою заявою від 14 вересня 2011 року.
Їй відомо, що ще у 1990 році її батько ОСОБА_2 отримав земельну ділянку площею 0,0791 га у АДРЕСА_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада. Фактично після отримання вказаної земельної ділянки її батьки почали будівництво капітального садового будинку на цій земельній ділянці.
Їй було достовірно відомо, що ще при житті її батьком і матір»ю за час перебування у зареєстрованому шлюбі був фактично повністю побудований двоповерховий садовий будинок на садовій ділянці АДРЕСА_1 Чабанівська селищна рада, і вони ним постійно користувалися.
Як було з»ясовано у подальшому, її батько отримав у 2008 році на вищевказану земельну ділянку Державний акт на право власності на земельну ділянку.
Беззаперечними і належними доказами існування і належності земельної ділянки саме батьку ОСОБА_2, а також фактичне існування на ній капітального двоповерхового садового будинку з 1991 року підтверджується наступними доказами: копією Державного акту на земельну ділянку площею 0,0791 га у Києво-Святошинському районі Київської області від 21 березня 2008 року, копією рішення від 18 серпня 1995 року Чабанівської селищної ради, копією довідки від 20 вересня 2011 року голови Садового товариства «Кургани», копією довідки від 20 вересня 2011 року голови садового товариства «Кургани» про побудову будинку.
Однак, правовстановлюючого документу на вказаний садовий будинок на даний час не існує, так як будинок належним чином не зареєстрований, і ані її батько ОСОБА_2, ані мати ОСОБА_3 не мають на нього правовстановлюючих документів, що дозволяли б належним чином спадкоємцю оформити свої спадкові права.
Тобто, вказаний садовий будинок, не дивлячись на його фактичне проектне капітальне будівництво, був не введений до експлуатації на момент відкриття спадщини і не введений до експлуатації до теперішнього часу.
Вказаний садовий будинок був побудований її батьками ще під час зареєстрованого шлюбу. Він фактично є об»єктом спільного сумісного майна подружжя. Під час шлюбу її батьки користувались вказаною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та побудованим на ній садовим капітальним будинком постійно і сумісно фактично з 1991 року.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 331, 1216, 1218, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст. 60 СК України просила визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0791 га у АДРЕСА_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада, та всі будівельні матеріали, обладнання, які були використані при будівництві капітального двоповерхового садового будинку на зазначеній земельній ділянці, та визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на ? частину всіх будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при будівництві капітального двоповерхового садового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, Київської області, Києво-Святошинського району, Чабанівської селищної ради, в порядку спадкування за законом.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 21 лютого 2011 року. 11 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. Згідно наявного в матеріалах спадкової справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого Петропавлівським міськ. ЗАЦС 25 березня 1958 року, вбачається, що батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2, матір»ю-ОСОБА_3. ОСОБА_1 09 липня 1983 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, і її прізвище після реєстрації шлюбу-ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого 07 квітня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї. За життя 24 жовтня 2000 року ОСОБА_3 видала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2. 03 серпня 2011 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до нотаріальних органів, в якій відмовився від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3. Також 14 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю., в якій зазначив, що 04 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярською Ю.В. за реєстровим номером 292 було засвідчено справжність його підпису на заяві про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3. Вказана заява була подана до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. за місцем відкриття спадщини у строк, визначений законодавством для її прийняття. Цією заявою він, ОСОБА_2, підтверджує викладений у вищевказаній заяві факт відмови від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 як за законом так і за заповітом. Його відмова від прийняття спадщини за законом та за заповітом після померлої ОСОБА_3 є безумовною та беззастережною. Крім цього, він повідомив, що єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_3, який прийняв спадщину у встановлений законом строк, є його дочка (дочка померлої) ОСОБА_1. Спорів щодо визначення кола спадкоємців за законом та за заповітом після померлої ОСОБА_3 у них не виникає та в подальшому виникати не буде. Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 10 січня 2002 року Палацом одружень м. Петропавлівськ-Камчатська 27 січня 1957 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1957 року. Згідно довідки Управління справами Управління житловими будинками Верховної Ради України від 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 1983 року по 10 березня 2011 року, і знята з реєстраційного обліку як померла. Згідно відомостей Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 08 грудня 2014 року № 999 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 Київської області в БТІ не зареєстровано. Згідно рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 серпня 1995 року № 63 «Про передачу у приватну власність земельної садової ділянки, яка знаходиться в садовому товаристві «Кургани», розглянувши заяву ОСОБА_2 про передачу у приватну власність безкоштовно земельну садову ділянку, що знаходиться в садовому товаристві АДРЕСА_1, керуючись ст. 9 Земельного кодексу України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», виконком селищної ради вирішив передати безкоштовно ОСОБА_2 в приватну власність садову ділянку площею 0,08 га за НОМЕР_7. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_6, виданого 21 березня 2008 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 листопада 2007 року № 756 площею 0,0791 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада, с/т «Кургани», цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення садівництва. Відповідно до довідок СТ «Кургани» від 20 вересня 2011 року ОСОБА_2 є членом садового товариства «Кургани» і має в користуванні садову ділянку АДРЕСА_1 на якій побудований будинок 1991 року. Дані обставин підтверджуються копією Спадкової справи № 01-2011 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю..
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просила визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0791 га у АДРЕСА_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада, та всі будівельні матеріали, обладнання, які були використані при будівництві капітального двоповерхового садового будинку на зазначеній земельній ділянці, та визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на ? частину всіх будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при будівництві капітального двоповерхового садового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, Київської області, Києво-Святошинського району, Чабанівської селищної ради, в порядку спадкування за законом.
Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюб ним договором.
Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.
Згідно вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даних у п. 6 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз»яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об»єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.
Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно довідки Управління справами Управління житловими будинками Верховної Ради України від 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 1983 року по 10 березня 2011 року, і знята з реєстраційного обліку як померла.
Відповідно до довідок СТ «Кургани» від 20 вересня 2011 року ОСОБА_2 є членом Садового товариства «Кургани» і має в користуванні садову ділянку АДРЕСА_1 на якій побудований будинок 1991 року.
Згідно довідки голови СТ «Кургани», яка видана 08 квітня 2015 року, зазначається, що з жовтня 2011 року по теперішній час-грудень 2014 року на ділянці АДРЕСА_1 знаходиться двоповерховий капітальний будинок.
Однак, згідно відомостей Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 08 грудня 2014 року № 999 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 Київської області в БТІ не зареєстровано.
Однак, з наданих суду позивачем і представником позивача довідок СТ «Кургани» щодо наявність спірного садового будинку суду неможливо дійти висновку, що спірний садовий будинок побудований і як зазначила позивач вказаний садовий будинок, не дивлячись на його фактичне проектне капітальне будівництво був не введений до експлуатації на момент відкриття спадщини і не введений до експлуатації до теперішнього часу. Позивачем ОСОБА_1 суду не надано відомостей про обміри об»єкту та технічний стан вказаного садового будинку за адресою: АДРЕСА_1
Щодо визнання спільним майном подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 0791 га у АДРЕСА_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада, то слід зазначити наступне.
Згідно вимог Закону України «Про внесення змін до ст. 61 Сімейного кодексу України щодо об»єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною п»ятою, згідно якої об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.
Аналогічні положення передбачені частинами 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України-акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Таким чином, враховуючи наведене, а також ту обставину, що в Законі України «Про внесення змін до ст. 61 СК України щодо об»єктів права спільної сумісної власності подружжя» не вказано про зворотну дію закону в часі, положення ч. 5 ст. 61 СК України можуть застосовуватись щодо набуття вказаних у ній об»єктів права спільної сумісної власності подружжя лише з 8 лютого 2011 року, тобто даний Закон поширюється на юридичні факти і правовідносини, які виникли після набуття ним чинності.
Відповідно до вимог ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Згідно рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 серпня 1995 року № 63 «Про передачу у приватну власність земельної садової ділянки, яка знаходиться в садовому товаристві «Кургани», розглянувши заяву ОСОБА_2 про передачу у приватну власність безкоштовно земельну садову ділянку. що знаходиться в садовому товаристві АДРЕСА_1, керуючись ст. 9 Земельного кодексу України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», виконком селищної ради вирішив передати безкоштовно ОСОБА_2 в приватну власність садову ділянку площею 0,08 га за НОМЕР_7. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_6, виданого 21 березня 2008 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 листопада 2007 року № 756 площею 0,0791 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Чабанівська селищна рада, с/т «Кургани», цільове призначення (використання) земельної ділянки-для ведення садівництва.
Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18-2 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку в порядку приватизації до 8 лютого 2011 року, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині позову.
Суд також зазначає, що частину п»яту статті 61 СК України було виключено на підставі Закону № 4766 (4766-17) від 17 травня 2012 року.
Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1, а тому у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ч. 1 ст. 58 Конституції України, ст. ст. 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 81, 116, 118 ЗК України, ст. ст. п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, п. 6 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю подружжя земельної ділянки, обладнання і будівельних матеріалів, та визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів і обладнання в порядку спадкування за законом відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.