Справа № 345/5031/14-ц
Провадження № 22-ц/779/538/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта Федоришин О.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.12.2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №340К, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику 25000 доларів США на строк до 17.12.2012 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте ОСОБА_3 своїх зобов'язань належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 70165,13 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. З цих підстав банк просив стягнути на свою користь заборгованість з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 70165,13 доларів США, що за курсом 13,11 грн. за один долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.09.2014 року складає 919864,83 грн. за кредитним договором №340К від 18.12.2007 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн., що був сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення заборгованості з нього як поручителя скасувати та відмовити в позові, оскільки вважає його в цій частині незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд помилково ототожнив поняття строку дії поруки (ст.559 ЦК України) та строку захисту порушеного права, який згідно договору поруки становить 5 років. Стверджує, що судом не взято до уваги його заперечення про те, що порука припинилась ще 20 вересня 2009 року - після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки в договорі поруки №340 К від 18.12.2007 року строк дії договору поруки не встановлено, а кредитор не пред'явив до нього протягом шестимісячного строку жодної вимоги. Так як договір поруки припинив свою дію, то ПАТ КБ "ПриватБанк" не може застосувати судовий захист свого права, в тому числі звертатись до суду в межах строків позовної давності - 5 років. При цьому апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 19.03.2014 року у справі 6-20цс-14 та від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник апелянта Федоришин О.Й. апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній мотивів та просила її задовольнити.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - Федоришин О.Й., обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

ОСОБА_4 оскаржується рішення суду в частині стягнення заборгованості з нього як поручителя, тому саме в цій частині воно підлягає перегляду. В іншій же частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 18.12.2007р. між сторонами було укладено кредитну угоду №340К (а.с.4-7), згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачеві ОСОБА_3 кредит у розмірі 25000 доларів США з терміном повернення до 17.12.2012 року. ОСОБА_3 в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, проте ОСОБА_3 своїх зобов'язань належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості станом на 01.09.2014 року в розмірі 70165,13 доларів США, що за курсом 13,11 грн. за один долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.09.2014 року складає 919864,83 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 16335,79 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом - 29253,39 доларів США; заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21216,59 доларів США; штраф (фіксована частина) - 19,07 доларів США; штраф (процентна складова) - 3340,29 доларів США (а.с.11-12).

18.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк'" та поручителем ОСОБА_4 був укладений договір поруки №340К (а.с.10), відповідно до якого у випадку невиконання боржником (ОСОБА_3.) своїх обов'язків за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 (поручителя) на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку із боржником (ОСОБА_3.), суд виходив із обґрунтованості таких позовних вимог, оскільки порука ОСОБА_4 не припинилась. При цьому, суд не прийняв до уваги твердження ОСОБА_4 у запереченні про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки у п.11 договору поруки сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п'яти років.

Однак такий висновок суду суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В пункті 24 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" дано роз'яснення щодо застосування ч.4 ст.559 ЦК України. Тут, зокрема, зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором (п.10 договору поруки).

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року №6-53цс14 висловив наступну правову позицію.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зважаючи на цю правову позицію, суд помилково не прийняв до уваги заперечення відповідача про припинення договору поруки, пославшись на п.11 договору поруки, яким передбачено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п'яти років. Колегія суддів вважає, що вищевказаний пункт договору поруки не стосується строку дії договору поруки, про який йде мова у п.10 договору, а встановлює строк позовної давності щодо звернення з позовом. Проте виходячи із наведеного вище, апеляційним судом встановлено, що договором поруки строку дії поруки не встановлено, що є підставою для застосування положення ч.4 ст.559 ЦК України. А шестимісячний строк, передбачений даною нормою права, після закінчення якого порука припиняється, є преклюзивним, не може бути змінений за домовленістю сторін договору, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому саме цей строк підлягає застосуванню в даному випадку.

Отже, суд помилково ототожнив поняття строку дії поруки (ст.559 ЦК України) та строку захисту порушеного права та прийшов до невірного висновку про відхилення обгрунтованих заперечень відповідача щодо припинення поруки.

З огляду на викладене, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, слід застосовувати положення ч.4 ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 1.3 кредитного договору (а.с.4) встановлено строк виконання основного зобов'язання - не пізніше 17.12.2012 року. Тому саме з цього моменту протягом шести місяців позивач мав право пред'явити позов до поручителя ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості. Однак з таким позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся тільки у грудні 2014 року - після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, тому суб'єктивне право банку на стягнення заборгованості за кредитом з поручителя ОСОБА_4 припинилося.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача по справі ОСОБА_4 - поручителя за договором поруки - задоволенню не підлягають.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, яким порушено норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення в частині стягнення заборгованості з поручителя - відповідача ОСОБА_4, а тому колегія суддів, керуючись ст.309 ЦПК України, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій