РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13018/13-ц

Провадження № 2/643/119/15

16.02.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря - Скуратівській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, КП «Жилкомсервіс» про встановлення факту не проживання та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03.05.2012року звернулася до суду із вище вказаним позовом до ОСОБА_2 у якому після зміни позовних вимог просить: встановити факт не проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_2 особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; зобов'язати Московський відділ по справам громадянства та реєстрації фізичних осіб м.Харкова зняти з реєстрації ОСОБА_2 за вище вказаною адресою.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона за обмінним ордером №3273 від 12.06.1987року є основним квартиронаймачем квартири, яка знаходиться в міській комунальній власності за адресою: АДРЕСА_1. В вище вказаній квартирі зареєстрована її дочка ОСОБА_2 яка з 1994року по день звернення до суду не проживає за адресою реєстрації, а постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 за рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.03.2001року. З моменту повноліття дочка продовжила мешкати за цією адресою. З 1995року вона постійно оформляє субсидію на квартиру №30 в якій зареєстрована та проживає, але починаючи з 2008року у неї немає можливості надати документи про дохід дочки, а також зняти її з нарахувань на комунальні послуги, що є перешкодою для оформлення субсидії і тягне за собою накопичення боргу за комунальні послуги. Починаючи з 12.10.2010року по день звернення до суду ОСОБА_2 продовжує не сплачувати та не проживати по АДРЕСА_1, що у відповідності до ст.ст.71,72 ЖК України є підставою для визнання відповідачки, такою що втратила право користування житловим приміщенням.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позову, просили в його задоволення відмовити та зазначили, що ОСОБА_2 з листопада 2010року проживає у спірній квартирі.

Треті особи: Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, КП «Жилкомсервіс» в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши сторони, свідків: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакші як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином не підлягають доказуванню обставини встановлені рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2010року.

Яким встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірним приміщенням являється чотирьохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, жила площа якої становить 47,43 кв.м. Згідно обмінного ордеру №3273 від 12.06.1987 року надавалася вона ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 В спірній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 Квартира неприватизована, перебуває у віданні КП «Жилкомсревіс». В спірній квартирі ОСОБА_2 прописана з 2003року.

Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2010року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловими приміщенням відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 / Том 1, а.с.55-57/.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.04.2011року було зобов'язано начальника Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_8 скасувати постанову державного виконавця Якубович В.Ю. від 01.12.2010року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-902, виданого Московським районним судом м.Харкова 23.11.2010року про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 /Том 1, а.с.59/.

Постановою державного виконавця Живага О.В. від 11.10.2012року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-902, виданого Московським районним судом м.Харкова 21.08.2012року про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 /Том 1, а.с.102/.

Як вбачається із Акту державного виконавця Живага О.В. від 27.11.2012року, щодо виконання виконавчого листа №2-902, виданого Московським районним судом м.Харкова 21.08.2012року, виходом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що рішення суду боржником виконано /Том.1, а.с.178/.

Представлені суду акти від 02.12.2008року, від 04.01.2010року не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі, суд не бере до уваги, оскільки останні виходять за межі заявленого періоду не проживання. Акти від 10.10.2010року та від 31.10.2011року не спростовують висновків суду щодо не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі понад 6 місяців та не можуть слугувати беззаперечним доказом, оскільки подані у вигляді ксерокопій, вказані в ньому особи не допитувались у судовому засіданні у якості свідків, окрім ОСОБА_1 яка є позивачем по справі та заінтересованою особою у вирішенні даного спору на її користь /Том 1 а.с.6,7,8,79/.

Із постанови ДІМ СВМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 28.04.2012року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу вирішення питання про перепланування жилого приміщення, з метою його приватизації /Том 1, а.с.131/.

Статтею 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Разом з тим, це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Позивачем не надано суду доказів, чому встановлення факту не проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 має юридичне значення, не зрозуміло яка мета встановлення цих фактів, та які вони породжують юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Кодексу підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72 ЖК України та ст. 405 ЦК України ).

У даному випадку позивач посилається як підставу для зняття з реєстрації на ст.ст. 71,72 ЖК України, вказує, що ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі, починаючи з 12.10.2010 року по день звернення до суду, тобто більше чим один рік.

Позивачем не надано будь яких доказів відсутні ОСОБА_2 за місцем проживання понад шість місяців у спірній квартирі в зазначений період.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилались як на підставу свої вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, КП «Жилкомсервіс» про встановлення факту не проживання та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.М.Довготько