Справа № 473/633/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Старжинської О.Є. , при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

13.02.2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визначення місця проживання разом з ним їх спільної дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування свої вимог представник позивача зазначав, що позивач з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2002 року по 2013 рік, від шлюбних відносин мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є позивач і за взаємною домовленістю з відповідачкою після розірвання шлюбу син - ОСОБА_4 проживає з батьком, а син - ОСОБА_5 з матір'ю.

Посилаючись на те, що позивач створив належні умови для сина у зв'язку з чим син обрав своє місце проживання з ним, де почуває себе комфортно, у них налагоджені стосунки, син відвідує середню школу, навчається у музичні школі, всі витрати по навчанню та побутові потреби дитини позивач самостійно забезпечує, також переймається станом здоров'я дитини, не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю і в нього є належні житлово-побутові умови для проживання, представник позивача просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Виходячи із рівності прав матері та батька, які проживають окремо і не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.161 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2002 року по 2013 рік, від шлюбних відносин мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є позивач і за взаємною домовленістю, як зазначено в позові, після розірвання шлюбу син - ОСОБА_4 проживає з позивачем (батьком), а син - ОСОБА_5 з матір'ю. Діти сторін за власної волі підтримали таке рішення. До розгляду справи в суді мати дитини - відповідачка по справі - не намагалася вирішити питання проживання дитини по-іншому: не зверталася в органи опіки і піклування з означеного питання.

Свій вибір сторони зробили самостійно, обравши пріоритетним власні бажання, де питання піклування за дітьми були на першому плані, діти відчули це і знайшли це піклування у обраних сім'ях батьків.

Доказів чинення перешкод з боку сторін в спілкуванні з дітьми не надано суду, сторони матеріально утримують дітей самостійно, не встановлено жодних звернень сторін з цього приводу до компетентних органів щодо розв'язання цієї суперечки. Виходячи з такої поведінки сторін слідує, що в силу життєвих обставин, що склалися у них, вони в змозі кожен належно виховувати дітей, забезпечувати потреби, пов'язані зі зростанням дітей.

Все вище викладене свідчить про те, що сторони по справі (мати та батько дітей), які проживають окремо, дійшли згоди щодо місця проживання їх спільних дітей і в них відсутній спір наслідком чого могло б бути вирішення суперечки в суді, оскільки саме диспозиція статті 161 СК України вказує, що тільки у разі відсутності згоди батьків щодо того з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Іншим доводом щодо необхідності відмови в позові слід вказати на відсутність порушення сімейних прав та інтересів у позивача ОСОБА_1 із-за чого його вимоги про визначення місця проживання дитини судовому розгляду не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд протягом десяти днів з часу його проголошення.

Суддя: О.Є.Старжинська