АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до дочірнього підприємства «Долмарт Україна», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Долмарт Україна» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року,

встановила:

22 вересня 2014 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва заяву ПАТ «Банк національний кредит» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 10 550 271 грн. 40 коп. (в межах пред'явленого позову), що належать дочірньому підприємству «Долмарт Україна» і знаходяться на наступних рахунках:

- ПАТ Банк «Восток», МФО 307123, рахунок: 9741, місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 24;

- ПАП «Банк Національний кредит», м. Київ, вул. Тургенівська, 52/58, МФО 320702, рахунки: 282, 282, 282, 282;

- ПАТ КБ «Надра» м. Київ, вул. Артема, 15, МФО 380764, рахунки: 8501, 8001, 8501.

В апеляційній скарзі ДП «Долмарт Україна» просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник дочірнього підприємства «Долмарт Україна» вимоги апеляційної скарги підтримав.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк національний кредит» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів поданої заяви, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання можливого рішення суду.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осібяких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з матеріалів справи предметом спору між сторонами є заборгованість у розмірі 10 550 271 грн. 40 коп., в межах якої судом накладено арешт.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки боржника є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Будь-яких доказів, що у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права апелянта або інших осіб, суду апеляційної інстанції не представлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правомірність винесеної судом ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 22 вересня 2014 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Долмарт Україна» відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.