Справа № 214/6574/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2015 року , Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3,

її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, Головне управління департаменту міграційної служби в Україні в Дніпропетровській області та уточненим зустрічним позовом ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_5, до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування житловим приміщенням, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просив суд визнати ОСОБА_3 та їхню дитину - малолітнього ОСОБА_5 - такими, що втратили право користування належною йому квартирою АДРЕСА_1 оскільки відповідач, яка була його дружиною і з якою він розірвав шлюб 30 травня 2013 року, на початку серпня 2012 року, забравши всі свої речі та дитину, залишила його квартиру та з того часу в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує.

ОСОБА_3, в свою чергу, звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, який також надалі уточнила та в якому просить вселити її та їхню з ОСОБА_1 дитину до спірної квартири, зобов'язавши ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди в користуванні квартирою, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй та їхній дитині в користування ізольовану жилу кімнату площею 13,10 м.кв. та лоджію, заливши в спільному користуванні жилу кімнату площею 17,9 м.кв., коридор, ванну кімнату, кухню та туалет, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає їй та їхній дитині проживати в спірній квартирі: після розірвання шлюбу вигнав її та дитину з квартири, а іншого житла в неї немає і вона вимушена проживати у своєї сестри.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали уточнені позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, на підставах, в ньому викладених, позовні ж вимоги щодо визнання малолітнього ОСОБА_5 втратившим право користування спірною квартирою просили залишити без розгляду, про що судом 04 березня 2015 року було винесено відповідну ухвалу, зустрічних вимог не визнали у зв'язку з їх безпідставністю.

ОСОБА_3 та її представник уточнений зустрічний позов підтримали в повному обсязі на підставах, в ньому зазначених, первісних позовних вимог не визнали у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу надала письмову заяву про прийняття рішення на розсуд суду.

Представник Головного управління департаменту міграційної служби до суду не з'явився.

ОСОБА_1 допитаний за його згодою в якості свідка, показав, що в 2012 році його було переведено до м. Стаханов, де він працював, тому в Спірній квартирі бував дуже рідко, що в травні 2013 року йому зателефонував сусід і повідомив, що ОСОБА_3 виїхала з квартири, він приїхав в місто, зайшов до Спірної квартири і побачив, що ОСОБА_3 з дитиною там немає, квартира практично пуста, дуже брудна, речей в ній немає, а ще в 2012 році ОСОБА_3 повідомила йому, що жити з ним не хоче, однак він дозволив їй проживати в квартирі, віддав їй ключі і ніяким чином не перешкоджав їй в квартирі проживати, однак ОСОБА_3 добровільно залишила Спірну квартиру та проживає у сестри, бо він там періодично відвідує сина, що в серпні 2013 року ОСОБА_3 через свою матір повернула йому ключі від Спірної квартири.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що є сусідом ОСОБА_1, знає його біля 8-ми років, що особисто був свідком того, що в травні 2013 року ОСОБА_3, яку він також знав, виїхала із Спірної квартири з речами, він особисто бачив, як виносили речі і на його запитання ОСОБА_3 повідомила йому, що переїжджає, після чого він одразу зателефонував ОСОБА_1, який через три дні приїхав, вони разом зайшли до Спірної квартири, і він побачив, що квартира пуста і дуже брудна, підтвердив, що коли ОСОБА_3 виїжджала, ОСОБА_1 не було в місті і що ОСОБА_3 з того часу в Спірній квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 - це його кум, що знає його чотири роки, що на прохання ОСОБА_1 в травні 2013 року приїжджав до Спірної квартири, особисто бачив, що квартира дуже брудна і проживати в ній неможливо.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що є братом ОСОБА_1, що знає ОСОБА_3 років десять, у них були добрі відносини, що в травні 2013 року на прохання брата приїжджав до Спірної квартири, бачив, що квартира пуста і дуже брудна, речей не було, що влітку 2013 року в його присутності матір ОСОБА_3 на стоянці повернула брату ключі від Спірної квартири.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 - це її кума, знає її двадцять років, що 30 травня 2013 року вона приїхала до ОСОБА_3 і тоді ОСОБА_1 виганяв її з квартири, однак не пояснила суду, чому так точно запам'ятала дату свого приїзду до ОСОБА_3, а також зазначила, що особливо нічого не знає.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що є сестрою ОСОБА_3, що з кінця травня та проживає в неї та що вона знає, що ОСОБА_1 вигнав її із Спірної квартири.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 - це її подруга, вона знає зі слів ОСОБА_3, що її вигнав з квартири її колишній чоловік ОСОБА_1, тому та проживає у сестри.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що є матір'ю ОСОБА_3, що ОСОБА_1 - це її колишній зять, який вигнав її дочку з квартири, однак вона особисто при цьому присутньою не була, що вона зі слів дочки знає, що ОСОБА_1 не пускає її до Спірної квартири і вона вимушена проживати у сестри, що ОСОБА_1 користувався їхнім автомобілем, що в серпні 2013 року вона зустрічалась з ОСОБА_1 на автостоянці, де вона повернула йому ключі від Спірної квартири, а він їй - документи на автомобіль та ключі від нього.

Заслухавши пояснення зазначених осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Так, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (надалі - Спірна квартира), в якій зареєстрований і проживає та в якій також зареєстрована ОСОБА_3 - колишня дружина позивача, шлюб між ними розірвано 30 травня 2013 року, а також їхня малолітня дитина - син ОСОБА_5, що прийнято з боку сторін без заперечень.

Отже, розглядаючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування Спірною квартирою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як пояснила ОСОБА_3 у судовому засіданні, після розірвання у травні 2013 року шлюбу ОСОБА_1 вигнав її та дитину із вона вимушена проживати у своєї сестри, однак не підтвердила цих обставин належними доказами, зокрема, відповідною заявою до правоохоронних органів з приводу такої поведінки ОСОБА_1, показаннями свідків, які б особисто знали про викладені ОСОБА_3 в її зустрічному позові обставини, тоді як з їх показань убачається, що вони знають про такі обставини зі слів самої ОСОБА_3, а відтак їх показання суд до уваги не приймає.

Між тим, з показань свідків з боку ОСОБА_1 видно, що саме ОСОБА_3 в травні 2013 року, забравши речі, добровільно залишила Спірну квартиру разом з дитиною, коли ОСОБА_1 був у відрядженні за межами міста.

Більш того, допитана в судовому засіданні з боку ОСОБА_3 свідок ОСОБА_14, яка є її матір'ю, показала, що в серпні 2013 року вона особисто повернула ОСОБА_1 ключі від Спірної квартири, а, отже, є підстави вважати, що ключі від квартири перебували у ОСОБА_3, що також ставить під сумнів доводи ОСОБА_3 щодо її залишення Спірної квартири під примусом ОСОБА_1

Таким чином, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_3 добровільно залишили Спірну квартиру, не проживає в Спірній квартирі без поважних причин понад один рік, обставин, які б указували на поважність причин її відсутності у Спірній квартирі, судом не встановлено, а ОСОБА_3 не доведено, а відтак є підстави вважати, що ОСОБА_3 втратила право користування Спірною квартирою.

Отже за таких обставин суд уважає, що первісні уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні уточнені вимоги про вселення ОСОБА_3 до Спірної квартири задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

Що ж до вимог про вселення малолітнього ОСОБА_5 до Спірної квартири, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено - а ОСОБА_3 не доведено - про існування будь-яких перешкод у проживанні дитини в квартирі, що підтверджується позицією самого ОСОБА_1, висловленою ним в судовому засіданні при його допиті в якості свідка, а також вираженою шляхом подачі заяви про залишення без розгляду вимог про визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування Спірною квартирою.

Позаяк решта зустрічних вимог про встановлення порядку користування Спірною квартирою є похідною від вимог про вселення, а відтак в їх задоволенні також слід відмовити.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення уточненого первісного позову та про відмову в задоволенні уточненого зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_5, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.