Справа № 473/4335/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"07" грудня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Фінько О.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання останніх такими, що втратили право користування жилим будинком № 28 по вул. Миру в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на підставі договору купівлі продажу від 17.08.2015 року належить жилий будинок № 28 по вул.Миру в с. Бузькому Вознесенського району Миколаївської області.

В зазначеному жилому будинку зареєстрований попередній його власник відповідач ОСОБА_2 та члени його сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_4

Посилаючись на те, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з часу його продажу, витрати по утриманню нерухомого майна не несуть, особистих речей цих осіб в будинку немає, реєстрація відповідачів в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та утриманні житла, тому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком № 28 по вул. Миру в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

В судове засідання позивач не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи - Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Згідно договору купівлі продажу, посвідченого 17.08.2015 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником жилого будинку № 28 по вул. Миру в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. Попереднім власником даного будинку, відповідно до договору купівлі продажу, був відповідач ОСОБА_2 (а.с.7-10).

В зазначеному жилому будинку, окрім його власника та членів його сімї, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 з 14.09.2001 року, ОСОБА_3 з 30.06.2005 року, ОСОБА_4 з 29.10.2013 року, що підтверджується адресними довідками Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області.

Як встановлено в судовому засіданні , останні з часу продажу житлового будинку за місцем реєстрації не проживають, витрати по утриманню майна не несуть, особистих речей цих осіб в будинку немає.

Отже, наслідком вищенаведених обставин є створення позивачу перешкод в користуванні належним останньому житлом та його утриманні.

Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Наведене свідчить про те, що права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. При цьому законом не передбачено перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки право власності на житловий будинок попереднього власника ОСОБА_2 припинено, в звязку з продажем будинку, то і у відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 як у членів сімї попереднього власника відсутні будь які правові підстави для проживання і користування житловим будинком № 28 по вул. Миру в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратили право користування жилим будинком № 28 по вул. Миру в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар