Справа №473/5925/14-ц 03.03.2015 03.03.2015 03.03.2015
Провадження № 22ц- 784/660/15 Головуючий у 1-й інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 59 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

03 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області

про

стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області ( далі - ВДВС Вознесенського МУЮ) про стягнення коштів.

Позивачка зазначала, що 21 жовтня 2013 року вона придбала з прилюдних торгів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, сплативши 42 108 грн. 75 коп.

Вказане майно належало ОСОБА_4 та було реалізовано з прилюдних торгів, ініційованих ВДВС Вознесенського МУЮ в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2014 року, зазначені торги визнані недійсними, у зв'язку з порушенням під час їх проведення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з ВДВС Вознесенського МУЮ сплачені нею за придбане на прилюдних торгах майно кошти в сумі 42 108 грн. 75 коп. та судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено стягнути з ВДВС Вознесенського МУЮ в Миколаївській області на користь ОСОБА_3 42 108 грн. 75 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ВДВС просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для покладення обов'язку на ВДВС із повернення коштів за правочином, який був визнаний недійсним.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитись неможна.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 придбала з прилюдних торгів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 за 42 108 грн. 75 коп. Вказане майно належало ОСОБА_4 та було реалізовано з прилюдних торгів, ініційованих ВДВС Вознесенського МУЮ, у порядку примусового виконання судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк». Згідно наданих відповідачем квитанцій, частина виручених від продажу майна коштів була розподілена на оплату витрат виконавчого провадження та перерахована відповідачем до Державного бюджету, частина на спеціальний рахунок ГУЮ у Миколаївській області, іншу частину грошових коштів у розмірі 36 488 грн. 69 коп. перераховано ВДВС на рахунок стягувача за виконавчим документом.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2014 року, зазначені торги визнані недійсними, у зв'язку з порушенням при проведенні торгів вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивачка посилалася на те, що після визнання недійсними прилюдних торгів з продажу вищевказаного будинку, сплачені нею кошти їй повернуті не були.

Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення), яким визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650,655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, гл. 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Така правова позиція викладена й у постанові Верхового Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною у судовому порядку,як правочин, можуть бути застосовані наслідки недійсності такого правочину, передбачені ст..216 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами.

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ВДВС є стороною правочину, який був визнаний недійсним, а тому на нього повинно бути покладено обов'язок із повернення коштів.

Проте, такого висновку суд дійшов без з'ясування дійсних обставин справи та характеру спірних правовідносин.

Із змісту Генерального договору № 4 про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, укладеного 23 червня 2012 року між ДВС України та спеціалізованою організацією ПП «Нива- В.Ш.», витребуваного судом апеляційної інстанції, видно, що ДВС доручила спеціалізованій організації реалізовувати арештоване майно, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, шляхом його продажу на прилюдних торгах.

На виконання умов Генерального договору, 14 червня 2013 року між ВДВС та ПП «Нива В.Ш.», від імені якого діяла Філія 15 ПП «Нива В.Ш.» укладено Договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 1513133.

Пунктом п.1.2 цього договору передбачено, що Організатором прилюдних торгів з реалізації арештованого державним виконавцем нерухомого майна, була Філія 15 ПП «Нива В.Ш.» і саме Організатор надавав послуги з організації і проведення прилюдних торгів з нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачка не зверталася до суду з клопотанням про залучення до участі у справі спеціалізовану організацію як співвідповідача.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не врахував особливості процедури проведення прилюдних торгів, не дослідив умови договору, укладеного між ВДВС та ПП «Нива В.-Ш.», не звернув увагу на те, що прилюдні торги з продажу нерухомого майна були організовані та проведені ПП «Нива -В.Ш.», не з'ясував дійсний характер спірних правовідносин, також не вирішив питання у відповідності до ст.. 33 ЦПК України щодо залучення до участі у справі спеціалізовану організацію в якості співвідповідача та дійшов передчасного висновку, що саме ДВС, який проводив стягнення на підставі виконавчого документу має повернути кошти за правочином, який був визнаний недійсним.

Суд апеляційної інстанції в силу наданих ЦПК України повноважень позбавлений можливості на стадії апеляційного розгляду справи залучити ПП «Нива-В.Ш.» до участі у справі в якості співвідповідача.

Оскільки рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.1, ч.3 ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення слід скасувати, а в позові ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді