Справа № 309/2410/14-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

02 грудня 2015 року м. Ужгород

Суддя-доповідач колегії суддів у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 04.11.2015 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» (далі: Банк) на заочне рішення Хустського районного суду від 16.12.2014 року залишено без руху у звязку з пропуском строку апеляційного оскарження та відсутністю заяви Банку про поновлення цього строку.

Про це повідомлено апелянта та надано йому строк для можливості звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження - протягом тридцяти днів з дня отримання вказаної ухвали.

На виконання цієї ухвали представник Банку подав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, у якій на обґрунтування поважності причин його пропуску зазначає, що повідомлення про вручення Банку 15.01.2015 рекомендованого поштового відправлення не є доказом отримання копії рішення; опис вкладення у поштовий конверт з підписом працівника поштового звязку відсутній; доказів того, що у конверт було вкладено заочне рішення Хустського районного суду від 16.12.2014 немає, а Банк 15.01.2015 року копію оскаржуваного рішення не отримував. Вказує, що рішення Банком за його зверненням отримано тільки 02.10.2015.

Проте наведені підстави для поновлення строку є неповажними, виходячи з наступного.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

Відповідно до ст. 294 ч. 1 ЦПК України особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копію повного тексту судового рішення від 16.12.2014 надіслано рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення на адресу представника Банку в м. Тячів, вул. Жовтнева, 2, яка була зазначена ним у позовній заяві (а.с 45, 47).

Необхідно вказати, що дану адресу вказували обидва представники Банку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3, 21, 32, 33, 38), а направлену за цією адресою ухвалу судді місцевого суду від 19.11.2014 про залишення позовної заяви без руху такими представниками було отримано та виконано, шляхом усунення недоліків (а.с. 32, 33).

Із системного тлумачення положень ч. 1 ст. 38, ч. ч. 1, 2 ст. 44, ч. 5 ст. 76 ЦПК України випливає, що надане процесуальним законом право особи брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності вчиняти їх самостійно.

Вручення копії судового рішення представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням копії рішення і цій особі.

Особи, які беруть участь у справі, користуються своїми процесуальними правами на власний розсуд, та зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки (ч. 3 ст 27 ЦПК України).

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року (заява N 3236/03), вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, копію оскаржуваного судового рішення отримано адресатом 15.01.2015 року (а.с. 47), а 16.01.2015 згідно відбитку календарного штемпелю, доказ вручення повернуто до вузла звязку для зворотного надіслання місцевому суду.

У вказаному повідомленні про вручення поштового відправлення зазначено, що цим відправленням надіслано саме копію рішення у справі № 2-1217/14, що є номером провадження даної справи в суді першої інстанції.

Отже саме з цього моменту починає спливати десятиденний строк апеляційного оскарження, який закінчився 26.01.2015 року (перший робочий день після вихідного).

У звязку з цим, твердження представника Банку про відсутність доказів направлення та вручення поштового відправлення з копією рішення Хустського районного суду від 16.12.2014 є голослівними та необґрунтованими.

Посилання апелянта на п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 р. № 270 щодо відсутності опису вкладення в поштовий конверт не може бути взятим до уваги, оскільки місцевий суд надсилає поштові відправлення згруповано, складаючи їх списки в порядку п. 66-68 указаних Правил.

Жодних належних і допустимих доказів того, що зазначеним вище поштовим відправленням адресату надіслано інший документ, а не оскаржуване судове рішення, скаржник не надав. Відомостей на обґрунтування зазначених обставин та даних про вжиття стороною в розумні строки заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження у справі немає.

При цьому у заяві представника Банку ОСОБА_5, поданій 22.09.2015, тобто через вісім місяців з дня отримання копії оскаржуваного рішення, чітко зазначено клопотання про повторну видачу копії рішення від 16.12.2014, що свідчить про його обізнаність стосовно первісного отримання копії цього рішення.

Таким чином, представник Банку не довів обставин, котрі з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали подання апеляційної скарги у передбачений законом строк.

Отже підстави, вказані ним у заяві про поновлення строку слід визнати неповажними.

Оскільки ст. 297 ЦПК України є спеціальною процесуальною нормою відносно загальної норми ст. 73 ЦПК України, тому заява про поновлення строку апеляційного оскарження розглядається суддею-доповідачем одноособово без повідомлення осіб, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Враховуючи те, що вказані представником Банку підстави для поновлення строку апеляційного оскарження є неповажними, то у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя-доповідач, -

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя О.А.Кожух