Номер провадження: 22-ц/785/760/15
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Артеменка І.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

У травні 2014 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 11.12.2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк") та відповідачем було укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого банк надав Позичальнику кредит у сумі 220 000.00 доларів США строком до 13.12.2021 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі та сплатити передбачені договором платежі (далі - Договір про надання споживчого кредиту).

В забезпечення виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань 11.12.2006 року між позикодавцем та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3 передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м., житловою площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № :00:001:0065, що знаходиться за вказаною адресою.

Банк надав відповідачу зазначену вище суму кредиту, але у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань по зазначеному вище Договру про надання споживчого кредиту, у ОСОБА_3 виникла заборгованість по кредиту у розмірі 327 376,95 доларів США, що еквівалентно 2616723, 97 грн.

В подальшому, 08 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд для погашення заборгованості позичальника перед банком по зазначеному Договору про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але звернувся з заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував (а.с. 99).

Зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заочним рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" були задоволені (а.с. 107-109).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного заочного рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 526, 530 та 536 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, дo умов якого банк надав Позичальнику кредит у сумі 220 000,00 доларів США строком до 13.12.2021 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі та сплатити передбачені договором платежі.

В забезпечення виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань 11.12.2006 року між позикодавцем та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_3 передала АКІБ "Укрсиббанк" в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м., житловою площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № :00:001:0065, що знаходиться за тією ж адресою, що підтверджується копією Іпотечного договору від 11.12.2006 року (а.с.21-27).

Таким чином, ухвалючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив із вимог, передбачених ст.ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку", згідно яких у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених Іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання, у зв'язку з чим іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, повністю погодитись із зазначеними висновками суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Так, колегія суддів не заперечує проти висновку суду про те, що 11.12.2006 року

між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк", та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк надав Позичальнику кредит у сумі 220 000,00 доларів США строком до 13.12.2021 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних, оскільки на теперішній час даний Договір про надання споживчого кредиту не оспорений і не спростований.

Також колегія суддів не заперечує проти того, що іпотекодержатель, яким в даному випадку є АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк", має право вимагати від іпотекодавця ОСОБА_3 дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду в тій частині, що право вимоги за Іпотечним договором від 11.12.2006 року від ПАТ "Укрсиббанк" перейшло до позивача - ПАТ "Дельта Банк", у зв'язку з чим останій не вправі вимагати звернення стягнення на свою користь предмета іпотеки.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2011 року між ІІАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за зазначеним вище Договором про надання споживчого кредиту.

Як на підставу задоволення своїх вимог та права звернення до суду ПАТ "Дельта Банк" надав суду копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ "Дельта Банк", копію свідоцтва про реєстрацію ПАТ "Дельта Банк", договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за зазначеним вище Договором про надання споживчого кредиту (а.с.232-270).

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З правового аналізу наведених норм права вбачається, що відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбуватися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. І навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як у той самий день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У відповідності до п.а ч.2.3 ст.2 Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, права вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця, та з урахуванням інших зобов'язань Продавця та Покупця, викладених у цьому Договорі, зобов'язання Продавця передати права вимоги за кредитами Покупцеві є виконаним з моменту підписання Продавцем та Покупцем акту приймання - передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття, про що відомості у справі відсутні.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011року акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами означає акт у письмовій формі, який документально підтверджує фактичну передачу Прав вимоги за кредитами від продавця до покупця, який буде підписаний між Продавцем та Покупцем, в цілому за формою, наведеною в Додатку ІІІ до цього Договору.

Однак, в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року.

Таким чином, оскільки 08.12.2011р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, то позивач повинен був надати суду нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за Іпотечним договором та витяг про державну реєстрацію відомостей про таке відступлення.

Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 р., зі змінами і доповненнями, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 4 цього Закону державній реєстрації підлягають, зокрема, обтяження на нерухоме майно іпотекою. Згідно ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до пункту 57 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 р. (чинна на момент укладення договору відступлення прав вимоги), обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації.

Виходячи з наведеного, права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту державної реєстрації, а не з моменту укладення договору відступлення прав за Іпотечним договором, який в такому випаду є підставою для реєстрації, а не доказом виникнення такого права.

Разом з цим, позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за Іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011р.

Згідно п.13.10 договору: відступлення прав вимоги Первісним кредитором Новому кредитору, набуття Новим кредитором права вимоги та заміни кредитора за правами вимоги на Нового кредитора набувають чинності у день укладення Договору, за умов належного оформлення Сторонами (підписання та скріплення відбитками печаток Сторін) переліку прав вимоги за кредитами. Згідно п. 2.3. договору, сторони підписують перелік прав вимоги за кредитами, що є Додатком № 1 до Договору.

Таким чином, належним доказом, який засвідчує факт відступлення (набуття) прав вимоги позивачем по іпотечному договору, є належно оформлений і підписаний договір відступлення прав вимоги і Реєстр позичальників.

Надана суду належно завірена копія Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами не містить відомостей про відступлення кредитором позивачу прав вимоги конкретно за Іпотечним договором.

З огляду на викладене, у суду не було правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк".

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що відповідач ОСОБА_3 не отримувала грошових коштів за Договором про надання споживчого кредиту, то вони є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів зазначених обставин, як було вказано вище, укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року на даний час не оскаржений та не спростований.

Доводи апелянта з приводу того, що Договір про надання споживчого кредиту та Іпотечний договори були укладені в порушення волі відповідача ОСОБА_3, явно на користь Банку, в іноземній валюті - в доларах США, а тому є несправедливими, та такими, що порушують принцип рівності сторін, також є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом п. 8.1, 8.2, 9.13 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року, при одержанні кредиту ОСОБА_3 усвідомлював та гарантувала, що умови Кредитного договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Було погоджено, що з укладанням спірного Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. При цьому було зазначено, що Банк підтверджує, що в нього є необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором (тобто в іноземній валюті - в доларах США).

З підписанням зазначеного Договору про надання споживчого кредиту позичальник засвідчила, що вона згодна, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до збільшення розміру процентної ставки за кредитом.

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За умовами п. 9.13 Договору про надання споживчого кредиту позичальник ОСОБА_3 засвідчила, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Перед підписанням даного договору пощивальником отримано інформаційний лист відповідно до чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, оскільки Договір про надання споживчого кредиту а також Іпотечний договір оформлено як письмові документи, безумовно були підписані сторонами, скріплені печаткою кредитора, то зазначені обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов Договору про надання споживчого кредиту та Іпотечного договору.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що ПАТ "Дельта Банк" передчасно звернувся до суду з даним позовом, з огляду на те, що ОСОБА_3 ніяких попереджень від Банку про необхідність погашення кредитної заборгованості не отримувала, то колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені доводи спростовуються письмовим повідомленням ПАТ "Дельта Банк" на адресу відповідача ОСОБА_3 від 30.10.2013 року, вих. № 5133 про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення передачу ключів та документації (а.с.42-46).

Крім того, у відповідності до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Також безпідставними є доводи представника заявника апеляційної скарги, надані ним суду апеляційної інстанції з приводу того, що у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, заборонено стягнення на майно, яке передано ОСОБА_3 в іпотеку АКІБ "Укрсиббанк" за іпотечним договором від 11.12.2006 року.

Так, як вбачається із вказаного Іпотечного договору, в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 436,9 кв.м., житловою площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також земельну ділянку загальною площею 0,0656 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № :00:001:0065, що знаходиться за тією ж адресою.

Враховуючи викладене, та те, що загальна площа житлового будинку з господарськими спорудами перевищує 250 кв.м., на вищевказане іпотечне майно Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, не розповсюджується.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

І.А. Артеменко

Н.А. Кононенко