Справа № 305/1561/15-ц
Провадження по справі 2/305/876/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2015 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю секретаря - Орос С.Ю.

відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 16 грудня 2013 року адвокатом ОСОБА_1 було ініційовано судову справу проти нього за позовом його колишньої дружини, ОСОБА_2 Як повідомила йому ОСОБА_2, ОСОБА_1 запропонувала їй подати позов до суду та обіцяла всіляко сприяти у цій судовій справі, за що повинна була отримати суму коштів, які відсудить по справі. ОСОБА_2 погодилася на таку пропозицію і подала до суду позовну заяву, складену адвокатом ОСОБА_1, а рішенням суду від 12 грудня 2014 року було вирішено стягнути з нього на користь ОСОБА_2 33957 гривень 90 копійок. Зазначене рішення ним було оскаржене у всіх інстанціях. Вказану суму було вирішено стягнути з нього попри те, що він сплатив банку кредит та відсотки замість ОСОБА_2, яка ухилялась від сплати кредиту за договором від 26.09.2007 року між нею та філією «Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області». Отримавши кредит в сумі 60000 гривень ОСОБА_2 зникла у невідомому напрямку, а позивач, як поручитель, сплатив кредитору суму кредиту 60000 гривень та відсотки 39330,34 гривні. У кінці 2013 року ОСОБА_2 з"явилася у місто Рахів та у грудні того ж року позивач висунув усні вимоги до ОСОБА_2 про повернення зазначених коштів, які вона категорично відмовилась повертати, а згодом ще і пристала на пропозицію ОСОБА_1 відсудити у нього частину будинку та кошти. У результаті довготривалої судової тяганини та нервових переживань, стан його здоров"я різко погіршився і в результаті став інвалідом 2 групи. Він пережив серйозні моральні страждання через дії адвоката ОСОБА_1, яка своєю зухвалою поведінкою принижувала його під час судових засідань та між судовими засіданнями, умисно зловживала процесуальним правом для заподіяння йому шкоди, тому просить стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

Позивач, ОСОБА_3, в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наявних матеріалів у даній справі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов не визнали, вважають такий безпідставним, просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідачів та дослідивши подані по справі докази, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Чинне законодавство встановлює, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 абзацу 2 вказаної вище постанови, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обовязок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, ЦПК України встановлено процедуру визнання судом доказів наданих сторонами по справі належними та допустимими, що відповідає практиці Європейського суду з якої випливає, що конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980). Крім того, цивільним процесуальним законом забезпечена рівність, змагальність сторін та можливість реалізувати свої процесуальні права в наданні доказів в межах та в кількості, які на думку сторін можуть підтвердити або спростувати викладені у справі обставини, реалізовувати право надання сторонам правової допомоги та інші права передбачені законом. Однак, саме суд оцінює докази та керуючись діючими нормативно-правовими актами України виносить відповідне рішення, право на оскарження якого надано сторонам по справі.

Із пояснень позивача слідує те, що моральна шкода була завдана йому, внаслідок довготривалої судової тяганини та нервових переживань, внаслідок яких погіршився його стан здоров"я та він став інвалідом 2 групи. Однак, як вбачається з рішення Рахівського районного суду, яке набуло законної сили 11.02.2015 року, підставою для звернення до Рахівського районного суду ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 були саме порушення її права на житло з боку відповідача по тій справі ОСОБА_3 і саме порушення прав позивачки були захищені зазначеним вище рішенням, тобто позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково та поділено між сторонами житловий будинок, який їм належав на праві спільної сумісної власності. Натомість у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення коштів, які він виплатив за кредитним договором, за яким він же і виступав поручителем, було відмовлено. Кошти, які були присуджені до стягнення з ОСОБА_3 та на стягнення яких посилається він у своїй позовній заяві, зокрема 33957 гривень, полягали у тому, що під час розподілу будинку, що належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2, судом було залишено більшу частину будинку ОСОБА_3, а кошти у розмірі 29828 гривень 50 копійок за відхилення від реального розподілу житлового будинку, були стягнуті на користь ОСОБА_2, також було стягнуто з ОСОБА_3, у відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати 229,40 судового збору та 3900 гривень витрат на оплату судово-будівельної експертизи. Зазначене рішення Рахівського районного суду переглядалося в апеляційному порядку Апеляційним судом Закарпатської області та було залишено в силі ухвалою суду від 11.02.2015 року.

Стаття 61 частина 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, судом не встановлено в ході розгляду справи будь яких даних, які б свідчили про заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди та настання інвалідності позивача у даній справі, внаслідок якихось неправомірних дій відповідачів.

Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди морального характеру, внаслідок зазначеної ним ситуації з поверненням кредитного боргу та судової тяганини у справі, в частині існування протиправної поведінки відповідачів, причинно-наслідкового зв"язку між протиправною поведінкою відповідачів та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди.

Відсутність цих обов"язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, за таких обставин слід відмовити у задоволенні даного позову.

У відповідності до ч.4 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з врахуванням того, що ОСОБА_3 являється інвалідом 2 групи, та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, судовий збір в сумі 6090 гривень слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10,11, 57,58, 60, 88. 212- 215, 223, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити .

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.