АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю.М.

Суддів : Заводян К.І., Перепелюк Л.М.

При секретарі : Кусяк М.Д.

За участю : представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог МП «Кордо» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вищенаведеним позовом, посилаючись на наступне.

Перебуваючи з 07 жовтня 1999 року до 13 грудня 2011 року в шлюбі з ОСОБА_3, 19 травня 2007 року ними за спільні кошти було придбано торговельне місце НОМЕР_1, загальною площею 26,80 кв.м., що розташоване в четвертому ряді, першого сектору, в приміщенні АДРЕСА_1.

У січні 2014 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 без її згоди 20 грудня 2013 року продав належне їм на праві спільної сумісної власності зазначене вище торговельне місце ОСОБА_6, який, у свою чергу, 26 грудня 2013 року подарував його ОСОБА_4

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного місця НОМЕР_1, загальною площею 26,80 кв.м., що розташоване в четвертому ряді, першого сектору, в приміщенні АДРЕСА_1, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6; витребувати у відповідача ОСОБА_4 у власність ОСОБА_3 (в режимі спільної сумісної власності з ОСОБА_1) вищевказане торгівельне місце.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 червня 2014 року позов задоволено.

__________________________________________________________________________________

№22ц-794/69/15 р. Головуючий у 1 інстанції: Вольська-Тонієвич О.В. Категорія : 20 Доповідач: Винту Ю.М.

Визнано недійсним договір купівлі продажу торгівельного місця НОМЕР_1, загальною площею 26,80 кв.м., що розташоване в четвертому ряді, першого сектору, в приміщенні АДРЕСА_1, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Витребувано у відповідача ОСОБА_4 у власність ОСОБА_3 (в режимі спільної сумісної власності з ОСОБА_1) вищевказане торгівельне місце.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення - скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог : заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 відчужив на підставі договору купівлі-продажу торговельне місце НОМЕР_1 загальною площею 26,80 кв. м, що є їх спільною сумісною власністю.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1999 року до 01 грудня 2011 року.

Під час перебування у шлюбі сторони набули спільне майно, в тому числі й торговельне місце площею 26,8 кв. м, розташоване у четвертому ряді першого сектора, у приміщенні АДРЕСА_1.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є торговельне місце, яке не є майном у розумінні ст. 190 ЦК України, угода щодо його придбання не потребує нотаріального посвідчення, а тому й згода другого подружжя при вчиненні оспорюваного правочину не вимагається.

Втім, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу торговельного місця з цих підстав та не взяв до уваги ту обставину, що якщо для вчинення такого правочину були витрачені спільні кошти, то іншому з подружжя належить компенсувати вартість ? його частки при поділі майна.

Судом першої інстанції також було залишено поза увагою ту обставину, що якщо для вчинення такого правочину були витрачені спільні кошти, то іншому з подружжя належить компенсувати ? його частки при поділі майна.

Таким чином, позивачка не позбавлена можливості для звернення до суду з іншим позовом за захистом свого порушеного права на спірне майно.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивачка не надала суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :