АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3241/15 Головуючий у 1 інстанції -Журибеда О.М.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (далі -ПАТ»КБ»Даніель») звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 157.218 грн.16 коп./а.с.1-2/.

Послався на те, що 28.02.2011 року за №1509-04-КА-Т між кредитором ПАТ «КБ»Даніель» та позичальником ОСОБА_2 укладена кредитна угода, за якою банк надав позичальнику кредит у сумі 120.600 грн. на термін до 27.02.2018 року під 19 % річних.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 28.02.2011 року за №1305-04 між ПАТ «КБ»Даніель» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Вважаючи, що кредитні зобов»язання позичальника не виконуються належним чином, банк звернувся з цим позовом до суду.

В ході розгляду справи поручитель ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ»КБ»Даніель» і, посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України, просила винести рішення, яким визнати припиненим договір поруки зі спливом строку більше ніж на один рік з моменту прострочення першого платежу позичальником ОСОБА_2/а.с.37-39/.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року позов ПАТ»КБ»Даніель» задоволено частково, а в зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

Судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ«Даніель» борг по кредиту у сумі 83.313 грн.48 коп., заборгованість за відсотками у сумі 19.977 грн.26 коп., неустойку у сумі 10.000 грн., а всього, у сумі 113.290 грн.74 коп.

Стягнуто також судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року в частині стягнення з неї кредитної заборгованості солідарно з основним позичальником ОСОБА_2, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові до неї, як поручителя/а.с.137-140/.

Зазначала, що судом не взято до уваги те, що банком пропущено шестимісячний термін пред»явлення вимог до поручителя з моменту вчинення останнього платежу основним позичальником 27 травня 2013 року, а тому в силу ч.4 ст.559 ЦК України порука повинна бути припинена 27 листопада 2013 року,між тим, з позовом банк звернувся до поручителя у серпні 2014 року.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що, відповідно до угоди від 28.02.2011 року за №1509-04-КА-Т між кредитором ПАТ «КБ»Даніель» та позичальником ОСОБА_2 укладена кредитна угода, за якою банк надав позичальнику кредит у сумі 120.600 грн. на термін до 27.02.2018 року під 19 % річних.

Відповідно до умов цього договору, сторонами підписаний графік погашення позичальником кредитного боргу та відсотків рівними частинами щомісячно до повного погашення кредиту та відсотків.

Згідно пунктів 1.1., 1.2., 5.1 кредитного договору позичальник зобов»язаний здійснювати погашення кредиту щомісяця рівними частинами, по 1.436 грн.

Згідно п.5.1 кредитного договору в разі прострочення строків сплати тіла кредиту та відсотків, позичальник зобов»язаний сплачувати на рахунок банку пеню в розмірі 0,5% за кожень день від простроченої суми.

Отримання позичальником ОСОБА_2 кредиту у вище зазначеній сумі не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Із зазначеного слідує, що між ПАТ «КБ»Даніель» та ОСОБА_2 виникли договірні відносини кредиту, в силу яких, відповідно до ст.1054ЦК України, банк зобов»язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 28.02.2011 року за №1305-04 між ПАТ «КБ»Даніель» та ОСОБА_1 укладено договір поруки відповідно до ст.ст.553,554 ЦК України, згідно якого ОСОБА_1, як поручитель, зобов»язалась солідарно відповідати перед банком за виконання кредитних зобов»язань позичальником ОСОБА_2.

Таким чином, між ПАТ «КБ»Даніель» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки позичальник ОСОБА_2ч не виконувавдоговірні зобов»язання щодо погашення кредиту, станом на 5.08.2014 року, за ним утворилась заборгованість, що становить: борг по залишковій частини кредиту - 83.313грн.48 коп.; за простроченими відсотками - 15.076 грн.60коп.; борг по пені за прострочку сплати тіла кредиту та відсотків - 58.828 грн.08 коп., а всього, у сумі 157.218 грн.16 коп.

Розрахунок, наданий суду позивачем, виконаний правильно і відповідачами не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, та стягуючи кредитну заборгованість, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що чинність кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником визначена до 27.02.2018 року, а тому, банк мав право, в силу ч.2 ст.1050 ЦК України, дострокового стягнення заборгованості, в разі наявності прострочення, в будь-який час у період до закінчення дати дії цього кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки банк звернувся з письмовими вимогами до основного боржника - позичальника ОСОБА_2 та його поручителя ОСОБА_1 про дострокове погашення кредитної заборгованості 26.03.2014 року, тим самим змінивши строк повернення всієї кредитної заборгованості в термін не пізніше 28.04.2014 року, у зв»язку з цим, банк мав право пред»явити позовні вимоги до поручителя, в силу ч.4 ст.559 ЦК України, протягом шести місяців від указаної дати /а.с.13,14,15,16/.

Звернувшись до суду з цим позовом до поручителя ОСОБА_1 у серпні 2014 року, як правомірно зазначив суд першої інстанції, банком дотримано шестимісячного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому судом обгрунтовано частково задоволено позов, та солідарно стягнуто з обох відповідачів кредитну заборгованість на користь банку у сумі 113.290 грн.74 коп., яка складається: із заборгованості по залишку кредиту у сумі 83.313 грн.48 коп., заборгованості за відсотками у сумі 19.977 грн.26 коп., за неустойкою у сумі 10.000 грн.

Вимагаючи звільнення її від солідарної відповідальності перед банком разом з основним позичальником, поручитель ОСОБА_1 посилається на те, що, оскільки позичальник ОСОБА_2 останній платіж з погашення кредиту здійснив 27.05.2013 року, тому у банка, в силу ч.2 ст.559 ЦК України, починаючи з червня 2013 року, виникло право вимагати від поручителя дострокового повернення всієї суми кредиту протягом шести місяців, однак банк, на думку скаржниці, указаних дій не вчинив, а звернувся до поручителя з позовом лише у серпні 2014 року, в результаті чого відносини поруки є припиненими, починаючи з грудня 2013 року.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано керувався ч.4 ст.559, ч.2 ст.1050 ЦК України та виходив з того, що позивачем не пропущений шестимісячний строк давності пред»явлення вимог до неї, як до поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців, від дня настання строку виконання основного зобов»язання, не пред»явить вимог до поручителя.

Як слідує із аналізу договору поруки від 28.02.2011 року, укладеного між поручителем ОСОБА_1 та ПАТ»КБ»Даніель» строк дії договору поруки сторонами не визначений в розумінні ст.252 ЦК України, а тому, як вважає суд, банк мав право стягнути солідарно з поручителя борг протягом шести місяців, від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Відповідно до роз»ясень, викладених у п.24 постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому, в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Таким чином, надіславши 28.02.2011 року вимогу до основного позичальника та його поручителя про дострокове повернення кредиту, позивач тим самим, використовуючи своє право передбачене п.6.2. кредитної угоди достроково стягувати заборгованість по кредиту, змінив строки виконання кредитних зобов»язань, обмеживши їх терміном 28.04.2014 року.

Отже, оскільки заборгованість по кредиту відповідачами не була погашена до указаної дати, позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2014 року, тобто, з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду з позовом до поручителя.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді