Справа № 524/5535/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.15 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

за участю секретаря Коваль Т.М.,

з участю представників: позивача - ОСОБА_1., відповідача - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Просить стягнути на користь ПАТ « КРЕДІ ОСОБА_5 » солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 98/07-ІН від 10.07.2007 року у розмірі 25258,73 доларів США, що еквівалентно 559 423, 76 грн.

Позов обґрунтував тим, що між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 98/07-ІН від 10.07.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_3. кредит у сумі 30 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит і термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно п.1 1, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 19.07.2017 року.

За користування кредитними коштами відповідач ОСОБА_3 зобовязалась сплатити проценти у розмірі 12,8% річних.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № 98/07-ІН від 10 липня 2007 року між AT «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 98/07-ІН від 10.07.2007 року. Відповідно до підпункту 1.2. договору поруки поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору № 98/07-ІН від 10.07.2007 року, в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками за кредит, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором. Підпунктами 2.1. та 3.1. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або не належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості за кредитним договором, встановлену на момент подання позовної вимоги.

У подальшому, 11.02.2010 pоку, між ПАТ «Індустріально -експортний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 998/07-ІН від 10.07. 2007 року, яким внесено доповнення й деякі зміни до пунктів кредитного договору № 98/07-ІН від 10.07.2007 року, а саме: продовжено термін користування кредитом до 09.02.2023 pоку, затверджено новий графік погашення заборгованості за кредитним договором. Даний договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 98/07-ІН від 10 липня 2007 pоку, є його невідємною частиною.

11.02.2010 pоку, між ПАТ «Індустріально -експортний банк» та ОСОБА_4, укладено договір про внесення змін та доповнень № 1п до договору поруки № 98/07-ІН від 10.07.2007 pоку, де передбачено новий строк користування кредитом до 09.02.2023 pоку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась о суду з зустрічним позовом до ПАТ « КРЕДІ ОСОБА_5 » про визнання недійсним договору. Просить визнати недійсним кредитний договір № 98/07-ІН від 10.07.2007 року, укладений між нею та ПАТ « Індустріально-експортний банк». Стверджує, що банк при укладанні кредитного договору не виконав переддоговірної роботи з нею, як позичальником. Не надано інформації для здійснення свідомого вибору, яка передбачена нормами п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 2 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Зміст кредитного договору, на її думку, суперечить діючому законодавству України, зокрема його п. 3.3.3 розділу обовязків позичальника. В договорі встановлене монопольне право визначеної банком страхової компанії «АСКА» страхувати майно позивача. Інші пункти договору (п. 4.3., п. 4.4.), у разі порушення цього зобовязання, надають банку можливість вимагати дострокового повернення всього кредиту, а також накласти штраф.

Зазначені положення кредитного договору обмежують конкуренцію страхових компаній та суперечать ч.2 ст. 6 ЗУ «Про страхування», ст. 27, 203, 228, 627 ЦК України, ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ч. 2 п. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 42 Конституції України.

Зазначає, що умови кредитного договору (п. 3.3.8) забороняють надавати поручительство та отримувати кредити в інших банківських установах. Це обмежує встановлення правовідносин у позичальника з іншими кредитними установами, стримує розвиток споживчого кредитування та конкуренцію кредитних установ, чим суперечить ч. 1 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ст. 6, 228, 627 ЦК України, ст. 21 Конституції України. Водночас, укладання такого договору обмежує незаборонене законом право (ст. 27 ЦК України) на вільне волевиявлення щодо надання поруки та отримання кредитів в інших банках, чим суперечить ч. З ст. 203 ЦК України.

Кредитний договір також не містить розмір фінансового активу, обовязковість зазначення якого передбачена ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

В кредитний договір зі споживачем включено несправедливі умови, а саме п. 4.3., 4.4, який встановлює, сплату штрафу та дострокове повернення кредиту, при отриманні кредиту в іншому банку, наданні поруки, або страхуванні предмету застави в іншого страховика. Зазначене положення суперечить ч. 5 ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів.

Під час укладення кредитного договору її не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Укладений кредитний договір обмежив можливості фізичної особи мати незаборонені законом цивільні права та обовязки. Наслідком укладання кредитного договору стало обмеження можливості позичальника мати не заборонені законом цивільні права, а саме: вільно укладати цивільні угоди щодо страхування майна (п. 3.3.3. кредитного договору); надавати поручительства по відношенню до третіх осіб (пп. 3.3.8. кредитного договору); отримувати кредити в інших банках (пп. 3.3.8. кредитного договору).

З укладенням цього кредитного договору відбулось порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Зокрема, відповідно ст. 42 Конституції України, не допускається неправомірне обмеження конкуренції, а у кредитному договорі вказано, що страхуватися треба у страховій компанії, визначеній банком. Інші положення договору передбачають, у разі відмови від такого страхування, штрафні санкції та дострокове стягнення кредиту. Також, договір суперечить ст. 21 Конституції України, оскільки відчужує на користь банку багато прав та свобод, наданих законом. Згідно п. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. А відповідно п. 2 цієї ж статті, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Стверджує, що умови спірного кредитного договору для неї були несправедливими та, що наслідком цих умов став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до спільного розгляду з первісним позовом

У судовому засіданні представник позивача ПАТ « КРЕДІ ОСОБА_5 » ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю. Надав заяву про застосування строків позовної давності до зустрічних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 просять відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримують.

Відповідач ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову. Вважає поруку припиненою. Зустрічний позов підтримує..

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам встановив наступне.

Судом встановлено, що 10.07.2007 року укладено кредитний договір №98/07-ІН між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_3

Згідно п. 1.1 даного договору, банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 32 000 доларів США на ремонт нерухомості. Термін користування кредитом з 10.07.2007 року до 09.07.2017 року включно. В подальшому термін продовжений до 09.02.2023 року.

Щодо недійсності кредитного договору з підстав порушення ЗУ "Про захист прав споживачів", то згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК Украйни зазначено, що договір с укладеним, якщо сторони в належнім формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з положень ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором або на рівні облікової ставки Національного банку України.

Одночасно, згідно до ст. 49 Закону України Про банки та банківську діяльність банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків.

Під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитними умовами, форми його забезпечення, наявні форми та валюти кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку Банку.

Так, в заяві ОСОБА_3 вказала про намір отримати у кредит грошові кошти в іноземній валюті - доларах США на ремонт нерухомості, строк, із сплатою 12, 8 % річних.

Позичальник своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього фактично підтвердила, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку ОСОБА_3 щодо неповного розуміння або незгоди з частиною умов договору, зокрема щодо несправедливості умов кредитного договору, а саме його п. 4.3 та 4.4 під час його підписання, не надано.

Виконання зобов'язань за кредитним договором розпочате і виконується сторонами шляхом повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, в розміру та у валюті, як це було визначено кредитним договором.

З цього слідує, що сторони встановили факт досягнення згоди між собою щодо, всіх істотних умов кредитного договору.

Статтею 1056 Цивільного кодексу України передбачено право позичальника відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем в позовній заяві не наведено пункт відповідної норми закону, що перешкоджали б їй відмовитись від одержання кредиту. Нормою ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 3, 627 Цивільного кодексу України встановлений принцип свободи договору - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кодексом передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є крім інших, договори та інші правочини. Оскільки кредитний договір є консесуальним, тож і набуває чинності не раніше як з моменту досягнення згоди сторонами з усіх істотних умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, сторони з'ясовують, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначають для себе правила подальшої поведінки. Отже, при укладенні кредитного договору позивач вчинив дії спрямовані на виникнення відповідних правовідносин (прав і обов'язків), що випливають з умов кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_3 на момент укладання кредитного договору знала, яку суму в доларах США вона повинна буде сплачувати при погашенні кредиту, ця сума залишилась незмінною, і якщо єдиним джерелом отримання іноземної валюти для позивача є придбання її на валютно-обмінному ринку України. ОСОБА_3 погодилася здійснювати погашення відсотків за користування кредитом в іноземній валюті та повернення кредиту в іноземній валюті. Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (з додатком, яким визначається графік платежів за договором) є невідємною частиною кредитного договору. Згідно пункту 3.3 Постанови НБУ № 168 від 10.05.07 р., банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Із змісту повідомлення позичальника фізичної особи вбачається, що розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки наведено в графіку платежів. Кредитним договором визначені зазначена процентна ставка і метод обчислення процентних доходів. Відповідно до обставин справи, між сторонами укладено договір про надання в кредит грошових коштів в іноземній валюті. Згідно п. 3.8 Постанови НБУ № 168 від 10.05.07 р., у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. У повідомленні позичальника фізичної особи зазначено, що: у разі надання кредиту в іноземній валюті, валютні ризики під час виконання зобовязання несе позичальник; витрати, повязані з купівлею або продажем валюти здійснюється за рахунок коштів позичальника за тарифами (курсами валюті), що будуть діяти на момент здійснення відповідної операції. Банк визначає валютний курс, відповідно з поточним (готівковим або безготівковим) ринковим курсом. Розмір комісій, який може встановлюватися банком при конвертації валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом визначається Тарифним комітетом банку.

Договором про внесення змін та доповнень №1 від 11.02.2010 року до кредитного договору №98/07-ІН від 02.10.2009 року, доповнено розділ 2 кредитного договору пунктом 2.8 позичальник заявляє та запевняє, що розуміє суть та бере на себе валютний ризик, тобто ймовірність додаткових фінансових витрат внаслідок зміни курсу валюти, в якій кредит було отримано відносно валюти, в якій позичальник отримує/буде отримувати дохід. Вказані зміни можуть виникнути в період між укладенням договору і фактичним проведенням розрахунків за ним. Позичальник розуміє та погоджується, що незалежно від того, в якій валюті позичальник фактично використовував кредит, грошові зобовязання позичальника перед банком з повернення кредиту за цим договором обліковується банком та виконується позичальником виключно у валюті кредиту, в якій кредит було видано.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_3В, засвідчила, що з тарифами банку ознайомлена та згодна, також при укладені договорів щодо внесення змін та доповнень до кредитного договору підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, повідомлена про процент подорожчання кредиту та реальну процентну ставку.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Закон України «Про захист прав споживачів» вказує, а саме стаття 18, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Положення пункту 8 частини третьої цієї статті не застосовується до умови договорів про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кредитодавець встановлює право розірвати договір в односторонньому порядку за наявності підстав, визначених законодавством, та за умови негайного повідомлення кожної із сторін про розірвання договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 203 ЦК України вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд дійшов висновку, що АТ «Індустріально-експортний банк» дотрималося вимог Законодавства України, зокрема, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а ОСОБА_3 мала всі можливості до укладення кредитного договору вивчити усі пропозиції на ринку банківських послуг та вибрати найкращий та вигідніший варіант та відмовитися від укладення кредитного договору з АТ «Індустріально-експортний банк».

Крім того, позичальник самостійно ініціювала укладення кредитного договору, подавала необхідні для вчинення правочину документи та власноручно готувала і підписала його. Матеріали справи свідчать про те, що позичальник свідомо й без тиску укладала кредитний договір, усвідомлюючи умови правочину і його правові наслідки, тривалий час сплачувала кошти. Кредитний договір не порушує її права , так як містить волевиявлення сторін, за змістом даного правочину були визначені права та обовязки сторін, про що сторони домовилися та погодилися.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Під час укладання кредитного договору позивач повністю погоджувалась з умовами договору та підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, у тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Спірний кредитний договір є публічним. Позивач не позбавлена була права, отримавши свій примірник договору, в разі незгоди з його умовами відмовитися від його укладання або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які вона вважала за необхідне зазначити в договорі.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки від ризиків випадкового знищення, пошкодження, псування, тощо. Пунктом 3.3.3 кредитного договору встановлено обов'язок позичальника застрахувати предмет іпотеки в рекомендованій банком страховій компанії.

Обов'язок страхування іпотекодавцем предмета іпотеки встановлений Законом України «Про іпотеку», а позичальник вправі обрати страхову компанію на свій власний розсуд, оскільки пунктом 3.3.3 кредитного договору визначено те, що страхову компанію банк лише рекомендує, а не зобов'язує іпотекодавця укласти договір з конкретною страховою компанією. Для сплати страхових платежів банк пропонує позичальнику укласти кредитний договір у випадку, якщо позичальник не в змозі сплачувати страхові платежі самостійно. Укладати або ні такий кредитний договір вирішує позичальник. наведеного слідує, що пропонуючи позивачу укласти вищезгаданий договір із акредитованою ним страховою компанією, банк діяв у відповідності до умов кредитного договору, погоджених сторонами при його укладенні, рекомендуючи позивачу застрахувати майно у певного страховика, компетентність, ділову репутацію та платоспроможність якого підтверджує сам банк.

Пункт 3.3.8 кредитного договору безпосередньо зобовязує позичальника протягом дії договору , без попереднього погодження з кредитором, отримувати кредити та надавати поручительство, Даний пункт договору не містить заборони, а вимагає попереднього погодження та є додатковим способом захисту ризиків банка, враховуючи наявність у позичальника невиконаних зобовязань.

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним.

Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону.

Аналіз умов договору кредитного кредиту дає підстави суду вважати, що останній не є несправедливим та незаконним по відношенню до позичальника, та вказані твердження не можуть прийняті судом до уваги.

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане.

Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання , як це передбачено ст.617 ЦК України.

При вирішенні спору про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи досягнуто між сторонами оспорюваного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Необхідно зазначити, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Наявність сукупності вказаних ознак судом не установлена.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, сторони, підписавши оспорювані договори, погодились з усіма його умовами, в тому числі з оспорюваними положеннями кредитного договору, а також враховуючи, що підстав, передбачених законом, для визнання недійсними договору не встановлено.

Отже відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог

Щодо вимог банку.

Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.

У відповідності ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів, що також передбачено в п. 3.2.6. кредитного договору

Судом встановлено, що станом на 17.06.2015 сума боргу становить 25 258, 73 доларів США :

- сума заборгованості за кредитом 504 701, 13 грн;

- сума заборгованості по нарахованим відсоткам 48 628, 24 грн.;

- пеня 6 094, 39 грн.

Про наявну заборгованість ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_4 повідомлялися банком, що вбачається з наявних в матеріалах справи вимог про виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Сторони не заперечували той факт, що ОСОБА_3В, сплачувала щомісячно кредит, але з 2015 року припинила сплату.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором забезпечуються порукою відповідно до укладеного договору поруки № 98/07-ІН від 10.07.2007 року. Відповідно до підпункту 1.2. договору поруки поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору № 98/07-ІН від 10.07.2007 року, в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками за кредит, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором. Підпунктами 2.1. та 3.1. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або не належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості за кредитним договором, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Щодо припинення поруки ОСОБА_4

Відповідно до п. 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного припинення всіх зобов'язань боржником за основним договором.

Як зазначено в висновках Верховного Суду України, викладених в постановах Верховного Суду України: №6-20цс11 від 21 травня 2012 року, №6-88цс11 від 21 травня 2012 року, №6-18цс11 від 21 травня 2012 року, зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, що укладанням додаткової угоди було збільшено обсяг його відповідальності.

Зміна основного зобов'язання, унаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, відбулася за згодою поручителя, оскільки за умовами договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені між банком і позичальником до закінчення строку його дії. Укладення додаткової угоди погоджено з поручителем договором про внесення змін та доповнень до договору поруки №1п, який узяв на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями боржника як за кредитним договором, так і за додатковими угодами до нього

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором та відповідачем ОСОБА_4 зобовязань за договором поруки даний позов є обґрунтованим, але таким, що підлягає частковому задоволенню.

Щодо обчислення банком пені.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. у справі N 6-100цс14).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК є також майновий стан позичальника, розмір виконаних нею зобовязань в цілому, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання та вважає за можливе зменшити розмір пені відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України до 200 грн

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.. 88 ЦПК України з урахуванням положень п. 39 Постанови ВССУ "Про судовий збір," а саме: у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 551,610-612, 625, 634, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 15, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » заборгованість за кредитним договором №98/07-Н від 10 липня 2007 року станом на 17 червня 2015 року, а саме : заборгованість за кредитом у розмірі 504 701, 13 грн ( пятсот чотири тисячі сімсот одна, 13.) грн., заборгованість за відсотками 48 628, 24 (сорок вісім тисяч шістсот двадцять вісім, 24) грн. та пені у розмірі 200 грн. ( двісті грн. ).

В іній частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » у повернення сплаченого судового збору 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім )грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » у повернення сплаченого судового збору 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім ) грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « КРЕДІ ОСОБА_5 » про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області.

Суддя: О.С. Предоляк