Справа № 500/7971/13-ц
Провадження № 2/500/325/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: представника відповідача, Державної казначейської служби України - Смирнова Р.О.,

представника третьої особи, Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області - Дупанової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, виконуючої обов'язки начальника слідчого відділу Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, старшого слідчого Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5, Державної казначейської служби України, Головного управління МВС України в Одеській області, третя особа - Ізмаїльська міжрайонна прокуратура Одеської області про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, виконуючої обов'язки начальника слідчого відділу Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, старшого слідчого Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5, Державної казначейської служби України, Головного управління МВС України в Одеській області, третя особа - Ізмаїльська міжрайонна прокуратура Одеської області про стягнення моральної шкоди, яким просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2012 року вона направила відповідачу Ізмаїльському МВ ГУМВС України в Одеської області скаргу-заяву щодо неправомірних дій по відношенню до неї та її неповнолітньої дитини з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_7. В зазначеній скарзі, крім іншого, просила допитати свідків, які в повному обсязі могли підтвердити її доводи. Однак, протягом тривалого часу відповіді на вищевказану скаргу вона не отримала.

Крім цього, позивач зазначає, що 13.06.2012 року ОСОБА_8, нібито прийшовши до сусіда ОСОБА_9 (у них загальний тамбур), бився до неї в двері, викрикував ображення на її адресу, однак вона не відчинила. Міліцію вона викликала наступного дня, а саме 14.06.2012 року о 13 годині 42 хвилини, однак на її виклик ніхто не приїхав.

Також, як вказує позивач, 18.06.2012 року, коли вона приїхала за дитиною в дитячий садочок «Сонечко», ОСОБА_8 вже на неї чекав. ОСОБА_8 намагався забрати в неї дитину, знову ображав її нецензурною лайкою в присутності їхньої дитини. Зазначає, що ОСОБА_8 погрожував, що буде слідкувати та переслідувати її до самого будинку.

Позивач зазначила, що вона викликала міліцію та поїхала до своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_1., а поки вона була у відрядженні, ОСОБА_8 приїзжав до них кожного дня, чим психологічно негативно впливав на них, а також залякував та ображав тощо. Вважає, що ОСОБА_10 систематично ображає та погрожує їй, її батькам та їхній неповнолітній дитині, чим грубо порушує її права та сильно травмує їх неповнолітню дитину, а відповідач - Ізмаїльське МВ ГУМВС України в Одеській області її не захищає, своєчасно не відповів на її скаргу, чим заохочує ОСОБА_10 вчиняти неправомірні дії по відношенню до неї, її батьків та неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим вона реально боїться, що ОСОБА_10 може вбити, або спричинити дуже серйозне насилля та завдати шкоду.

Крім цього, позивач зазначила, що 04.09.2012 року вона отримала постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.08.2012 року. Вказану постанову вона вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню у повному обсязі за наступних підстав: у зазначеній постанові від 23.08.2012 року взагалі не надана юридична оцінка та не прийнято рішення по її скарзі; не відібрані пояснення від усіх осіб, які вказані в її попередніх заявах; зазначено, що ОСОБА_8 вдарив декілька раз її по обличчю; мав незареєстровану зброю та коли вживав спиртні напої не міг зупинитися, а потім не пам'ятав що накоїв. Таким чином вважає, що всі вище перелічені обставини у повному обсязі підтверджують обґрунтованість її заяв, але було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.08.2012 року. З викладених підстав вважає незаконною постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.08.2012 року та такою, що підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначає, що 26.07.2012 року її мати в дитячому садочку зустріла ОСОБА_8, який на очах у вихователів схопив дитину та поніс її до своєї машини. Мати кричала, щоб він віддав дитину та просила привезти її через дві години. ОСОБА_10 повернув дитину тільки о 21 годині 00 хвилин, висловлюючись нецензурною лайкою, а 29.07.2012 року ОСОБА_8 з'явився до її батьків, де почав дзвонити, голосно гупати в двері, в тому числі і ногами, що продовжувалося біля години і з урахуванням цих обставин її батьки живуть в постійному жаху, бояться гуляти з дитиною та забирати її з дитячого садка.

За вказаними фактами позивачка дзвонила до міліції 31.07.2012 року о 13 годині 00 хвилин та її мати дзвонила 31.07.2012 року о 16 годині 25 хвилин. Однак ОСОБА_8 в цей же день знову її ображав. На її виклик міліція приїхала вранці 01.08.2012 року, були відібрані пояснення, але ОСОБА_8 не притягли ні до якої відповідальності.

Вважає, що відповідач - Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області навмисно, з метою захисту ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, не виконує всіх дій, передбачених КПК України, в повному обсязі, а саме: рішення по її скарзі від 14.05.2012 року та по іншим скаргам - не прийняті, не допитані в якості свідків особи, які зазначені в скаргах; не проведено інших дій, передбачених вимогами КПК України направлених на підтвердження фактів, викладених у скаргах, і вона до цього часу не визнана потерпілою тощо.

Крім того, позивач звертає увагу, що її колишній чоловік ОСОБА_8 знову по телефону зі своїх номерів ображає та погрожує їй шляхом надсилання СМС-повідомлень на її телефон та телефон її матері, про що вона також повідомляла Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеської області, але не отримала з цього питання належної відповіді та її не було сповіщено про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по вказаних фактах.

Разом з тим, ОСОБА_8 в липні 2013 року знову зухвало погрожував та ображав її, але незважаючи на це відповідач Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області, хоча і зареєстрував кримінальне провадження, однак дії, передбачені вимогами КПК України, не проводив.

Крім цього, позивач повідомляє, що 06.09.2013 року вона отримала повідомлення з Управління громадської безпеки ГУМВС України в Одеській області про те, що слідчим слідчого відділення Ізмаїльського МВ ГУМВС кримінальне провадження по скаргам ОСОБА_11 було закрито у відповідності до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позивачем ОСОБА_3 в позовній заяви також зазначається, що на її скаргу до Генеральної прокуратури України про всі викладені факти отримала письмову відповідь від третьої особи - Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області від 22.10.2013 року за №6611 вих.13, в якій Ізмаїльський міжрайонний прокурор Одеської області Дзебко Е.Г. повідомив, що перевіркою встановлено, що 11.04.2013 року на розгляд старшого слідчого Ізмаїльського МВ ГУМВС України ОСОБА_5 надійшла заява ОСОБА_11 про загрозу розправи над нею з боку колишнього чоловіка ОСОБА_8 та вказаний слідчий, проводячи досудове слідство по кримінальному провадженню №0001986 за її заявою, допустив необґрунтовану тяганину та 25.06.2013 року за надуманими підставами, передчасно виніс постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі ст.110, ч. 1 п.2 ст. 284 КПК України. Разом з тим, 07.08.2013 року Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою зазначену постанову про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну та за результатами перевірки матеріалів вказаного кримінального провадження №0001986 дані письмові вказівки.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач - Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеської області, та відповідач - старший слідчий Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області ОСОБА_5 порушили закон, що підтверджується, на її думку, письмовою відповіддю Ізмаїльського міськрайонного прокурора, тим самим порушили її права на правосуддя та справедливий суд, чим спричинили їй моральну шкоду, а всі вищезазначені неправомірні дії відповідачів спричинили тяжкі наслідки для її морального стану, а саме: по її скаргам відповідачі не проводять дії, які передбачені діючим законодавством України, незаконно відмовили їй в захисті від погроз та образ з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_8, відповідачі намагалися відмовити їй в законному притягненні її чоловіка до кримінальної відповідальності, тобто дії відповідачів спричинили їй дуже сильні душевні та моральні страждання, в результаті чого в неї пропав апетит та сон, дуже сильно погіршився стан її здоров'я, в неї постійно болить серце і голова, також в зв'язку із цим в неї порушилися нормальні зв'язки з людьми, знизився авторитет у знайомих, а також вона може розчаруватися в правосудді України, що також спричиняє їй сильні моральні страждання тощо, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 50000 гривень, а також понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій зазначила, що просить справу розглянути за її відсутності та позов задовольнити.

Відповідач старший слідчий Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, в останнє судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача в.о. начальника СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 позов не визнала з підстав, викладених у запереченні, та просила суд відмовити у його задоволенні, в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, представник відповідача надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначила, що просить справу розглянути за їх відсутності.

Представник відповідача Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача Державної казначейської служби України позов не визнав з підстав, викладених у поясненнях та просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області позов не визнав з підстав, викладених у запереченні та просив суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Головного управління МВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить справу розглянути за його відсутності.

Вислухавши сторони, з'ясувавши обставини справи в межах позовних вимог та зібраних і досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно роз'яснень п.п.2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначений перелік обставин, за наявності яких проводиться відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, а саме, внаслідок незаконного засудження особи; незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд; незаконного затримання; незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт; незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово зверталась до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області з заявами щодо неправомірних дій по відношенню до неї та її неповнолітньої дитини з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_7.

За результатами дослідчих перевірок виносились постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, а 11.04.2013 року була внесена інформація про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001986 та розпочато кримінальне провадження за правовою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

09.09.2013 року позивач направила скаргу до Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України по факту заяв ОСОБА_11 щодо неправомірних дій по відношенню до неї та її неповнолітньої дитини з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_7.

Відповідно до письмової відповіді Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області від 22.10.2013 року за №6611 вих.13 старший слідчий Ізмаїльського МВ ГУМВС України ОСОБА_5, проводячи досудове слідство по кримінальному провадженню за №0001986 за її заявою, допустив необґрунтовану тяганину та 25.06.2013 року за надуманими підставами, передчасно виніс постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі ст.110, ч. 1 п.2 ст. 284 КПК України. Разом з тим, 07.08.2013 року Ізмаїльською міжрайонною прокуратурою вказану постанову про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну та за результатами перевірки матеріалів вказаного кримінального провадження дані письмові вказівки.

Листом Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеської області за вих.№55/9 вх.3480/86 від 16.01.2014 року повідомлено, що до чергової частини Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області з 14.05.2012 року надійшло 5 повідомлень від ОСОБА_12 та 3 повідомлення ОСОБА_3 зі скаргами на ОСОБА_8

На підставі викладеного позивач ОСОБА_3 прийшла до висновку, що відповідачі Ізмаїльський МВ ГУМВС України в Одеській області старший слідчий Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області ОСОБА_5 та виконуючої обов'язки начальника слідчого відділу Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 порушили закон, що підтверджується, на її думку, повідомленням прокурора, чим позивачу була спричинена моральна шкода.

В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2013 року слідчим відділом Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області зареєстровано кримінальне провадження №0000568, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, на підставі повідомлення ОСОБА_3 від 31.01.2013 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 погрожував їй фізичною розправою.

Крім цього, 11.04.2013 року слідчим відділом Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області зареєстровано кримінальне провадження №0001986, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, на підставі скарги ОСОБА_11 від 11.04.2013 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 погрожував їй фізичною розправою.

Також, 31.07.2013 року слідчим відділом Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області зареєстровано кримінальне провадження №0003155, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, на підставі повідомлення ОСОБА_3 від 31.07.2013 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 погрожував їй фізичною розправою.

11.06.2014 року матеріали кримінальних проваджень №0001986, №0003155 та №0000568 були об'єднані в одне кримінальне провадження за №0000568, по якому триває досудове слідство, яке проводиться слідчим відділом Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області, що підтверджується довідкою слідчого СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області Іовчу А.І. та процесуальним керівником надано ряд письмових вказівок, а хід досудового розслідування перебуває на контролі Ізмаїльської міжрайонної прокуратури тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, не є підставами для стягнення на її користь з відповідачів моральної шкоди відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Випадки покладення на органи досудового розслідування та прокуратуру обов'язку відшкодувати шкоду, яка завдана під час виконання покладених на неї обов'язків, чітко визначені у ст. 1176 ЦК України. Такі підстави для відшкодування шкоди, як не внесення інформації до ЕРДР (порушення кримінальної справи), або не порушення кримінальної справи, неналежне надання відповіді на письмові звернення та невизнання потерпілим, вказаною статтею не передбачено.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Із заявами про зміну предмету чи підстави позову позивач ОСОБА_3 до суду не зверталась.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що кримінальне провадження №0001986 станом на час розгляду цивільної справи не закрито, а об'єднано до кримінального провадження №0000568 та перебуває в провадженні слідчого відділу Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеської області, суд прийшов до висновку, що вищезазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з тим, що вони не доведені та не обґрунтовані.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Приймаючи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 то відповідно судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 61, 84, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, виконуючої обов'язки начальника слідчого відділу Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, старшого слідчого Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5, Державної казначейської служби України, Головного управління МВС України в Одеській області, третя особа - Ізмаїльська міжрайонна прокуратура Одеської області про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Бурнусус