Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/216/15 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 03" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року про відмову у відстрочці виконання заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Василівської державної районної адміністрації Запорізької області, про звернення стягнення та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором № ZPDNGK00002253 від 16 травня 2007 року в сумі 441077 грн. 21 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 травня 2007 року: квартиру, загальною площею 44,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, виселено: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із зазначеної квартири.

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення.

Зазначив, що його сім'я, в тому числі діти, не мають іншого житла; площа спірної квартири не перевищує загальну площу, передбачену Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та, посилаючись на положення Закону, просив відстрочити виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року до втрати чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року відмовлено у відстрочці виконання заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відстрочити виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року до втрати чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд першої інстанції вважав, що такий мораторій є самостійною законодавчо закріпленою підставою, що встановлює відстрочку на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке є предметом застави та при цьому обставина наявності такої відстрочки не встановлюється відповідним судовим рішенням.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Статтею 373 ЦПК Українипередбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження"дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Виходячи з аналізу норм ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження"висновок суду про те, що законодавчо закріплена відстрочка у вигляді мораторію не потребує свого підтвердження відповідним судовим рішенням, є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідачів ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, наявні визначені судовим рішенням зобов'язання перед банком саме за споживчим кредитом в іноземній валюті.

Загальна площа квартири, на яку звернуто стягнення та виселенню з якого підлягає сім'я ОСОБА_3, у складі якої є неповнолітні діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно підпункту 33.3 іпотечного договору від 16 травня 2007 року становить 44,5 кв.м. (а.с. 27- 32 ).

Розглядаючи заяву про відстрочку виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд першої інстанції не перевірив доводів відповідача про те, що спірна квартира, загальна площа якої становить 44,5 кв.м. відповідачами використовується як постійне місце проживання, не перевірив належним чином, чи перебуває у позичальника або у майнового поручителя у власності інше нерухоме житлове майно, наявність якого не надає підстав для застосування положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Отже судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року про відмову у відстрочці виконання заочного рішення у цій справі скасувати, та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: