Справа № 163/1612/15-ц
Провадження № 2/163/227/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

з участю секретаря Горпинко К.О.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в нерухомому майні, що належить на праві спільної часткової власності, поділ майна в натурі та визнання права власності на частку в нерухомому майні, -

в с т а н о в и в :

06.07.2015 року з позовом до суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком, що знаходиться по вул.Хохлова, 23, в с.Машів Любомльського району Волинської області. Заявлені позовні вимоги мотивували тим, що зазначене домоволодіння належить на праві спільної часткової власності сторонам та третій особі, зокрема: ОСОБА_3 17/36 частки, ОСОБА_4 19/54, ОСОБА_1 5/36 частки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/54 кожній. Третя особа - ОСОБА_4, який є батьком сторін, проживає та користується кімнатою 1-5, згідно технічного паспорта. Упродовж останніх двох років позивачі періодично проживають у вказаному будинку, оскільки здійснюють догляд за немічним батьком ОСОБА_4, та, відповідно їм необхідна кімната для проживання. Однак, з приводу проживання та користування кімнатами, окрім тої, що займає батько, між позивачами та відповідачем постійно виникають суперечки, які неодноразово були підставою для звернення до правоохоронних органів, при цьому, в добровільному порядку погодити порядок користування спірним житловим будинком вони не можуть.

В частині заявлених позовних вимог позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 21.09.2015 року судом винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, відповідно до поданих останніми заяв, так як приналежні їм частки (по 1/54 кожній) у спірному домоволодінні вони відчужили на користь позивача ОСОБА_1 шляхом укладення договору дарування.

Не змінюючи предмету та підстави позову, позивач ОСОБА_1, після уточнення, зменшення та збільшення позовних вимог 21.09.2015 року, 13.11.2015 року, 23.11.2015 року, остаточно просила визначити порядок користування житловим будинком, що знаходиться по вул.Хохлова, 23, в с.Машів Любомльського району Волинської області, згідно даних технічного паспорта, відповідно до якого: у її користування виділити для проживання кімнату 1-3, площею 11,8 кв.м.; відповідачу кімнату 1-4, площею 17,2 кв.м.; у спільному користуванні залишити: кухню 1-6, площею 10,6 кв.м.; коридор 1-7, площею 5 кв.м.; кладову 1-2, площею 6,7 кв.м.; веранду 1-1, площею 5,3 кв.м. та господарські споруди: сарай Б-1, сарай б, гараж б1, сарай В-1, навіс в, вбиральню ОСОБА_7 просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, подав зустрічний позов, який, в подальшому неодноразово уточнював та мотивував тим, що спільне користування спірним домоволодінням із співвласником ОСОБА_1 є неможливим через неприязні відносини. Поділити нерухоме майно в натурі в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється, а, оскільки поділу в натурі не проведено, йому відмовляють у приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. З 26.12.1974 року він постійно проживає та зареєстрований у спірному домоволодінні, підтримує в належному стані будинок та господарські будівлі, проводить ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Крім цього, у спірному будинку разом з ним проживає його дружина та іншого житла для проживання вони не мають. Відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 проживає в м.Феодосія та, як йому відомо, є громадянкою ОСОБА_8 Федерації, забезпечена іншим житлом, а її частка у спірному домоволодінні є незначною. Через неприязність відносин та постійні непорозуміння, вважає за доцільне спільний житловий будинок з господарськими спорудами поділити в натурі, припинивши право власності на приналежну ОСОБА_1 частку, що не завдасть шкоди її інтересам та інтересам її сімї. З наведених підстав та з врахуванням уточнень зустрічних позовних вимог від 26.08.2015 року, від 22.09.2015 року та від 16.11.2015 року, просив: припинити право власності ОСОБА_1 на 19/108 частки нерухомого майна, що знаходиться по вул.Хохлова, 23, в с.Машів Любомльського району Волинської області; визнати за ним право власності на 19/108 частки зазначеного спірного домоволодіння; стягнути з нього в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за вказану частку в розмірі 59629,39 грн.; виділити йому в натурі 67/100 частки даного нерухомого майна, а саме, з житлового будинку виділити йому: коридор 1-1, площею 5,3 кв.м., кладову 1-2, площею 6,7 кв.м., кімнату 1-3, площею 11,8 кв.м., кімнату 1-4, площею 17,2 кв.м., коридор 1-7, площею 5,0 кв.м., та господарські споруди: сарай Б-1, сарай б, гараж б-1, у відповідності з даними технічного паспорта. Крім цього, просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом в його користь понесені ним судові витрати: за проведення технічних експертиз в загальній сумі 3100,00 грн., надання правової допомоги в сумі 1200,00 грн. та сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1, вона ж відповідач за зустрічним позовом, заявлені позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала та суду пояснила, що сама вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Феодосія, в гуртожитку, що по вул.Бойова, 9/26, куди вселилась та проживає на підставі ордера, однак права власності на дане житло не має. Незаміжня, своєї сімї не має, після окупації АР Крим звільнена з роботи та на даний час є непрацевлаштованою. Після смерті матері (07.11.2013 року), спільно з сестрою ОСОБА_5 почергово приїздили в с.Машів, щоб здійснювати догляд за тяжко хворим батьком ОСОБА_4, який потребує постійної сторонньої допомоги, оскільки з 50-річного віку страждає склерозом спинного мозку, з 1994 року має рак шкіри, проблеми з памятю та є практично неходячим. Сестра ОСОБА_5 була офіційно оформлена в управлінні соціального захисту населення, як така, що здійснює догляд за батьком, однак на даний час такий догляд припинено, у звязку з виїздом останньої до свого місця проживання в АР Крим, та догляд за батьком фактично здійснює вона сама. Починаючи з 17.05.2015 року постійно проживає у спірному будинку, де здійснює догляд за хворим батьком, що є основною причиною її переїзду для проживання у спірне домоволодіння. В будинку вона займає кімнату 1-3, відповідач з дружиною - 1-4, третя особа - 1-5, однак на даний час фактично постійно перебуває в кімнаті 1-5, тобто біля батька, а у той період, коли приїжджає сестра - ОСОБА_5, щоб допомогти у догляді за батьком, то остання користується кімнатою 1-5 проживає разом з батьком, а вона сама користується кімнатою 1-3. У батьківську кімнату заходять виключно через кухню. Оскільки догляд за батьком здійснює саме вона, тому отримує його пенсію, яку витрачає виключно на продукти харчування і ліки для батька. Відповідач участі у догляді за батьком фактично не приймає. За комунальні послуги, зокрема, електроенергію сплачує відповідач, однак вона пропонувала йому врегулювати дане питання в добровільному порядку та послуги оплачувати спільно, але така їх розмова постійно переростала у сварки. ОСОБА_7 визнала, що на даний час користується дровами, які заготовляв відповідач. До смерті матері, такі усі витрати несла остання, а після її смерті, відповідач, без будь-чиєї згоди, відразу переоформив договір на постачання електроенергії на себе. Неприязні відносини з відповідачем склалися, починаючи з осені 2014 року через дружину останнього. Вказала, що кімнату 1-3 вона закриває на замок, а кімнату 1-5, де знаходиться батько, закриває лише тоді, коли відлучається від будинку, так як там зберігаються документи. Відповідач перешкоджає їй користуватися кімнатою 1-3, а саме, виганяє її з даної кімнати, а також господарськими спорудами, які закриває на замок, за виключенням сараю Б-1. З приводу заявленого відповідачем зустрічного позову вказала, що припинення права власності на приналежну їй частку у спірному майні завдасть її інтересам істотної шкоди, оскільки батько потребує постійного стороннього догляду та вона, як дочка, не залишить батька у такому тяжкому стані, а знаходитись усім, тобто з іншими сестрами, у батьківській кімнаті є фізично неможливим. Просила первісний позов задовольнити, а в зустрічному відмовити.

Представник позивача за первісним позовом позицію своєї довірительки підтримала повністю та додаткового пояснила, що у випадку припинення у ОСОБА_1 права власності на частку у спірному домоволодінні, остання буде позбавлена законних підстав не лише користуватися житловим будинком, а й навіть зайти у спірний будинок, в той час, як її батько є тяжко хворим та потребує постійного догляду, а догляд за батьком здійснює саме вона. ОСОБА_1 не має іншого приналежного на праві власності житла, а гуртожиток в АР Крим є лише тимчасовим житлом, при цьому, ОСОБА_9 Крим має статус окупованої території та не відомо чи зможе її довірителька в подальшому там проживати. Крім цього, припинення права власності на приналежну позивачці частку, завдасть шкоди не лише останній, а й третій особі ОСОБА_4, якого фактично буде позбавлено права на його утримання, оскільки відповідач ОСОБА_3 досить часто виїжджає за кордон, а дружина останнього працює. З викладених підстав, просила первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, він же позивач за зустрічним позовом, заявлені ним зустрічні позовні вимоги підтримав, первісний позов не визнав, та пояснив, що причиною закладення зустрічного позову став заявлений до суду первісний позов та неприязні відносини з сестрами, які дійсно повязані з його дружиною, у звязку із чим вважає спільне проживання з ОСОБА_1 в одному будинку неможливим. З дружиною він фактично користується кімнатою 1-4, однак у цій кімнаті відсутня «грубка», тому він вимушений її обігрівати електрокаміном. Послуги за електроенергію він сплачує самостійно та, з огляду на її значну вартість, має суттєві затрати, при цьому витрати за електроенергію сплачувати спільно, особисто ОСОБА_1 не пропонував, однак пропонував іншим сестрам. На даний час ОСОБА_1 фактично користується кімнатою 1-5, де знаходиться батько, а коли приїжджає інша сестра, то остання проживає у кімнаті 1-3. Якщо ОСОБА_1 відлучається від будинку, то постійно закриває кімнату 1-5 на замок, у звязку із чим він позбавлений можливості здійснювати догляд за батьком, хоча доки не приїжджали сестри, такий догляд здійснював саме він. Поміж цього, сестра ніколи не зверталась до нього за допомогою у догляді за батьком. Сам він офіційно ніде не працює, дружина працює вчителем в школі, а він, з метою матеріального забезпечення сімї, їздить за винагороду в якості водія в ОСОБА_10, близько 20 разів на місяць, а також один раз на рік виїжджає в ОСОБА_10 на заробітки орієнтовно терміном на один місяць (щороку в червні). У період його відсутності догляд за батьком здійснюють сестри, однак зазначив, що у випадку необхідності він не буде їздити в ОСОБА_10 та здійснюватиме догляд за батьком. Заперечив доводи позивача за первісним позовом, оскільки в дійсності перешкод у користуванні кімнатами він не чинить, а йому лише для проживання взимку необхідна ще кімната 1-3, оскільки в кімнаті 1-4 немає грубки, а змурувати її немає можливості, так як на період ремонтних робіт йому з дружиною ніде жити. Грубки змуровані у кімнатах 1-3 та 1-5, однак у кімнаті 1-3 вона непрацююча та потребує ремонту. ОСОБА_7 господарські споруди, як: б сарай, в-1 сарай, б-1 - гараж будував особисто, тому й сам користується ними. Бажає провести реальний поділ житлового будинку, при цьому вважає, що його частка у спірному домоволодінні є найбільшою, тому він фактично має право на його половину, у звязку із чим просив заявлені ним за зустрічним позовом вимоги задовольнити, а в первісному позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та необхідність задоволення первісного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: с.Машів, вул.Г.Хохлова, 23, Любомльського району Волинської області, належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог, а саме: ОСОБА_1 - 19/108 частки, ОСОБА_3 - 17/36, ОСОБА_4 - 19/54, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2015 року за №39726286 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2015 року за №44051165 (а.с.4-5, 129).

З копії рішення апеляційного суду Волинської області від 09.10.2014 року та копії договору дарування часток житлового будинку, посвідченого 17.09.2015 року приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_11М, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули права власності на приналежні їм частки у спірному домоволодінні в сукупності, як члени колгоспного двору та, як спадкове майно після смерті ОСОБА_12, а ОСОБА_1 як спадкове майно після смерті ОСОБА_12 та, як обдарована, згідно договору дарування, укладеного дарувальниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.6-9, 130-131).

Згідно технічного паспорта, спірний житловий будинок складається з трьох кімнат загальною житловою площею 43,7 кв.м, зокрема, кімнати площею 11,8 кв.м. (1-3), кімнати площею 17,2 кв.м. (1-4), кімнати площею 14,7 кв.м. (1-5), та коридору площею 5,3 кв.м. (1-1), кладової площею 6,7 кв.м. (1-2), кухні площею 10,6 кв.м. (а.с.1-6), коридору площею 5,0 кв.м. (1-7), а також прибудови (а), сараю (Б1), сараю (б), гаража (б1), сараю (В1), навісу (в), вбиральні (Г), огорожі (1) (а.с.52-55).

За адресою місця знаходження спірного домоволодіння: с.Машів, вул.Геннадія Хохлова, 23, Любомльського району Волинської області зареєстровані: батько сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_13, що підтверджується довідкою про склад сімї та проживання, виданою Машівською сільською радою Любомльського району Волинської області 04.08.2015 року (а.с.49).

Довідкою цієї ж сільської ради від 04.08.2015 року стверджено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на території с.Машів Любомльського району не зареєстрована (а.с.50).

Відповідно до повідомлення Управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 25.11.2015 року за №4237/2-15, у період з 11.06.2015 року по 31.10.2015 року догляд за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, здійснювала донька останнього - ОСОБА_5, яка отримувала відповідну компенсацію згідно постанови Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги». З 01.11.2015 року компенсаційну виплату ОСОБА_5 припинено згідно поданої останньою заяви та станом на 25.11.2015 року надання соціальних послуг та виплата компенсацій по догляду за ОСОБА_4 в управлінні не проводиться (а.с.219).

З пояснень сторін встановлено, що після вибуття ОСОБА_5 до свого місця проживання в АР Крим, догляд за ОСОБА_4 фактично здійснює ОСОБА_1

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 20.11.2015 року за №48075577, стверджено, що позивач ОСОБА_1, окрім частки у спірному домоволодінні, іншого нерухомого майна, зокрема, житла на праві власності не має (а.с.206-207).

З копій висновків дільничних інспекторів Любомльського РВ УМВС України у Волинській області від 08.01.2014 року, 09.01.2014 року та 16.01.2014 року слідує, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_6 орієнтовно з липня 2013 року проживають у спірному будинку, оскільки здійснюють догляд за немічним батьком ОСОБА_4 На протязі довгого часу між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, який доводиться останнім рідним братом, склались особисті неприязні відносини, внаслідок чого між ними виникають часті конфлікти, зокрема, щодо користування житловим приміщенням (а.с.12-14).

З наведеного встановлено, що спірне домоволодіння належить сторонам та третій особі на праві спільної часткової власності, при цьому, між самими сторонами склалися неприязні відносини, які, як наслідок, унеможливлюють їх спільне проживання, що в судовому засіданні також підтвердили останні особисто.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини в розрізі доводів та заперечень сторін, суд виходить з наступних положень чинного законодавства України, які регламентують спірні правовідносини.

У статті 317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Зазначена норма визначає підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмує, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою.

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.п.6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд, з врахуванням конкретних обставин, може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами у відповідності до вищенаведених норм, які їх регламентують, підлягають вирішенню почергово, при цьому первинними є зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в нерухомому майні співвласниці ОСОБА_1, поділ майна в натурі та визнання права власності на частку в нерухомому майні, які між собою прямо взаємоповязані, оскільки можуть повністю виключати вимоги за первісним позовом.

Як встановлено в судовому засіданні, спільне проживання у спірному домоволодінні неможливе лише двома співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у звязку з їх неприязними відносинами.

З метою зясування питання щодо можливості виділення часток співвласників в натурі, за клопотанням позивача за зустрічним позовом, на підставі ухвали суду було проведено судову будівельно-технічну експертизу, у відповідності до заявлених останнім вимог, за результатами якої експертом Волинської торгово-промислової палати складено висновок від 23.10.2015 року за №О-122 (а.с.159-169).

З вказаного висновку встановлено, що ринкова вартість спірного будинковолодіння, що по вул.Г.Хохлова, 23, в с.Машів Любомльського району Волинської області, становить 338946,00 грн. та його розподіл відповідно до часток співвласників, тобто виділ часток в натурі - 17/36, 19/54 та 19/108, з метою обладнання окремих ізольованих квартир неможливий, виходячи з внутрішнього планування даного будинку, ідеальних часток співвласників в одиницях площі з вимогами основних пунктів ДБН В.2.2-15-2005, СНіП 2.04.08-87 «Гозоснабжение», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», розміщення будівель та споруд на земельній ділянці, відстані від будівлі до меж земельної ділянки.

Разом з тим, розподіл зазначеного будинковолодіння з метою обладнання окремих ізольованих квартир можливий в частках 35/54 (17/36+19/108) до 19/54 за умови виконання запропонованих експертом переобладнань будинку та сплати власником 17/36 частини (ОСОБА_3 власником більшої частки) власнику 19/108 частини компенсації за його частку, яка становить 59629,39 грн.

Згідно запропонованого експертом варіанту розподілу, першому співвласнику, яким визначено позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, виділяється з житлового будинку: коридор 1-1, площею 5,3 кв.м., кладова 1-2, площею 6,7 кв.м., кімната 1-3, площею 11,8 кв.м., кімната 1-4, площею 17,2 кв.м., коридор 1-7, площею 5,0 кв.м., та господарські споруди: сарай Б-1, сарай б, гараж б-1, 35/54 частин огорожі 1, що становить 67/100 частки даного нерухомого майна, а другому співвласнику, яким визначено третю особу ОСОБА_4, виділяється: кімната 1-5, площею 14,7 кв.м., кухня (запроектоване приміщення) 1-6, площею 13,0 кв.м., сарай В-1, навіс в, вбиральня Г, 19/54 частин огорожі 1, що становить 33/100 частки усього домоволодіння. При цьому, має місце відступ від ідеальних часток у грошовому виразі, а саме, у другого співвласника, тобто третьої особи ОСОБА_4 частка зменшується на 6145,22 грн., яку останньому має сплатити перший співвласник ОСОБА_3

Крім цього, для влаштування двох ізольованих квартир необхідно виконати переобладнання і будівельні роботи, а саме, двом співвласникам (ОСОБА_3 та ОСОБА_4Д.): закласти дверний проріз між приміщеннями 1-6 і 1-7, 1-5 і 1-4, влаштувати автономні інженерні мережі, а другому співвласнику (ОСОБА_4Д.) також: влаштувати дверний проріз із подвійними вхідними дверима в приміщення 1-6; демонтувати цегляну кухонну плиту в приміщенні 1-6; влаштувати електричну кухонну плиту з кухонною витяжкою в приміщенні 1-6; переобладнати приміщення 1-6 в кухню-вітальню; перекласти піч в приміщенні 1-5.

Отже, заявлені за зустрічним позовом вимоги ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в нерухомому майні ОСОБА_1 та поділ майна в натурі є взаємоповязаними, оскільки остання вимога є похідною від першої.

Обовязкова умова щодо попереднього внесення вартості частки ОСОБА_1 в сумі 59629,39 грн. позивачем за зустрічним позовом виконана, що підтверджується квитанцією №17 від 26.11.2015 року Територіального відокремленого безбалансового відділення №10002/089 Волинського обласного управління (а.с.220).

Аналіз положень ст.365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1- 3 частини першої вказаної статті, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

ОСОБА_7 висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81ск11 та від 02.06.2014 року у справі №6-68цс14 за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Мотивів незастосування викладеної правової позиції Верховного Суду України у спірних правовідносинах суд не вбачає.

З письмових доказів встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 іншого житла, окрім частки у спірному будинковолодінні, на праві власності не має. При цьому, власником приналежної їй частки у спірному домоволодінні являється нетривалий час: частки в розмірі 5/36 - з 26.05.2015 року, а 19/108 частки з 17.09.2015 року.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, АР Крим, житло за якою згідно ордера має правовий статус гуртожитку (а.с.27, 82).

Згідно ст.127 ЖК України, гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Однак, як встановлено з пояснень ОСОБА_1, після окупації АР Крим, восени 2014 року її було звільнено з роботи та на даний час вона є непрацевлаштованою.

ОСОБА_7 пояснення позивача за первісним позовом судом сумніву не піддаються, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, остання уже тривалий час проживає у спірному будинковолодінні, тобто не за місцем реєстрації.

Згідно ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-VII, сухопутну територію Автономної ОСОБА_10 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територією.

Отже, зважуючи на статус території АР Крим та статус житла, у якому зареєстроване місце проживання ОСОБА_1, суд вважає, що позбавлення останньої приналежної їй частки у спірному житловому будинку, завдасть їй істотної шкоди та не забезпечить конституційного права на житло.

Крім цього, судом встановлено, що проживання ОСОБА_1 у спірному будинку повязане зі здійсненням догляду за батьком - ОСОБА_4, який, як ствердили обидві сторони, є тяжко хворим, та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України зазначена обставина доказуванню не підлягає.

ОСОБА_4 в жодне судове засідання на виклик суду не зявився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав.

Позивач за зустрічним позовом не заперечив тієї обставини, що ОСОБА_1 здійснює догляд за батьком.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він самостійно буде здійснювати догляд за батьком, самі по собі є виключно голослівними та, на погляд суду, непереконливими, оскільки з його ж пояснень встановлено, що з метою утримання своєї сімї він виїжджає за кордон в якості водія орієнтовно 20 разів на місяць, один раз на рік їздить на заробітки терміном на один місяць, його дружина працює вчителем у школі, що в своїй сукупності свідчить про постійну зайнятість останніх та ставить під сумнів припинення такої зайнятості, оскільки це завдасть шкоди добробуту їх сімї.

Таким чином, з наведених підстав, суд вважає, що припинення права власності ОСОБА_1 на частку в нерухомому майні завдасть істотної шкоди не лише її інтересам, а й інтересам члену сімї, яким, як встановлено в судовому засіданні, в розумінні ст.64 ЖК України, є її батько - ОСОБА_4

Поміж цього, визначення позивачем за зустрічним позовом третього співвласника - ОСОБА_4 у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, прямо суперечить положенням ст.365 ЦК України, оскільки безпосередньо стосується прав, інтересів та обовязків останнього по відношенню до спірного домоволодіння.

Згідно вимог ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З огляду на зазначену процесуальну норму, суд не наділений правом самостійного залучення до участі в справі іншого співвідповідача, оскільки це є виключним правом позивача, який розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Поміж цього, за наслідками розяснення в судовому засіданні позивачу за зустрічним позовом положень ст.33 ЦПК України, останній відповідного клопотання не заявив, залишившись на попередній позиції щодо кола осіб, які беруть участь у справі.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, за запропонованим експертом варіантом поділу будинковолодіння, частка ОСОБА_4 змінюється в сторону зменшення та, окрім цього, за ним визначено необхідність проведення ряду переобладнань та будівельних робіт, що, виходячи зі змісту заявлених зустрічних позовних вимог, суперечить статусу ОСОБА_4, як третього співвласника, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Обіцянка позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що переобладнання та будівельні роботи він проведе самостійно, для суду не може слугувати гарантією забезпечення та способом захисту прав іншого співвласника будинковолодіння третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом про визначення порядку користування житловим будинком, суд враховує вищевикладені обставини та відносини, які склалися між співвласниками спірного домоволодіння, відповідні правові норми, що їх регламентують, загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності, а також зважає на права та інтереси усіх співвласників.

Порядок здійснення права спільної часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, визначений у статті 358 ЦК України.

Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної часткової власності на будинок.

Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

ОСОБА_7 правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі за № 6-12цс-13.

Як встановлено судом, між двома співвласниками домоволодіння сторонами по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникають спори щодо його користування та вони не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню цим спільним майном.

Враховуючи неприязні відносини, які склалися між сторонами, що безпосередньо встановлено судом під час розгляду справи, користування спірним домоволодінням без визначення порядку такого користування фактично є неможливим та може породжувати конфліктні ситуації.

Як було встановлено вище, спірний житловий будинок містить три житлові кімнати різних розмірів: №1-4 - площею 17,2 кв.м., №1-5 14,7 кв.м. та №1-3 - 11,8 кв.м. Частки його співвласників наступні: ОСОБА_3 - 17/36, ОСОБА_4 - 19/54, ОСОБА_1 - 19/108.

Між співвласниками фактично склався порядок користування житловими кімнатами, а саме: ОСОБА_3 користується житловою кімнатою №1-4, площею 17,2 кв.м., ОСОБА_4 - №1-5, площею 14,7 кв.м. та ОСОБА_1 - №1-3, площею 11,8 кв.м.

З технічного паспорта вбачається, що кожна житлова кімната має окремий вхід, при цьому, як встановлено з пояснень сторін, у кімнату 1-5 заходять виключно з кухні 1-6, а дверима між кімнатами 1-4 та 1-5 ніхто не користується.

Отже, враховуючи те, що спірний будинок складається з трьох житлових кімнат, які мають самостійні входи, а також зважаючи на частки співвласників, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірним домоволодінням за запропонованим позивачем за первісним позовом порядком користування, за яким ОСОБА_3, як власнику найбільшої частки, виділяється найбільша за площею житлова кімната, а ОСОБА_1 відповідно найменша.

Інші приміщення будинку та господарські споруди, в межах заявлених позовних вимог, слід залишити у спільному користуванні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

Статус третього співвласника спірного домоволодіння ОСОБА_4, у закладеному ОСОБА_1 позові також визначено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, та після розяснення в судовому засіданні положень ст.33 ЦПК України, остання клопотання про залучення ОСОБА_4 в якості співвідповідача не заявила, а тому суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог та визначити порядок користування спірним домоволодінням й для третього співвласника.

ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи виключила позовну вимогу про виділення у користування батькові житлову кімнату №1-5 та, як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, спору з приводу користування ОСОБА_4 саме цією кімнатою між сторонами та останнім не виникало та не виникає, а тому суд вважає, що вирішення даної справи, за встановлених фактичних обставин, не порушить та не обмежить прав та інтересів третього співвласника ОСОБА_4, розмір частки якого серед інших співвласників відповідає займаній ним кімнаті.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та відповідні правові норми, суд дійшов висновку про необхідність задоволення в повному обсязі первісного позову ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в нерухомому майні, що належить на праві спільної часткової власності, поділ майна в натурі та визнання права власності на частку в нерухомому майні.

У відповідності до вимог ст.ст.84, 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача ОСОБА_1, понесені останньою судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 81,20 грн. та правової допомоги в розмірі 2000 грн.

При вирішенні питання про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд приймає до уваги надані позивачем належні підтверджуючі документи, зокрема, договір про надання правової допомоги від 29.07.2015 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги від 20.11.2015 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 20.11.2015 року, що свідчить про оплату позивачем юридичних послуг, розмір яких не суперечить вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ (а.с.189, 202-204).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, тому кошти, внесені на депозитний рахунок суду в порядку ст.365 ЦК України, необхідно повернути його платнику ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.3, 8, 10, 11, 27, 33, 60, 79, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 355, 356, 358, 365 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим будинком задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порядок користування житловим будинком з надвірними та господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Машів, вул.Г.Хохлова, 23.

Виділити ОСОБА_1 у користування в житловому будинку за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Машів, вул.Г.Хохлова, 23, кімнату №1-3, площею 11,8 кв.м., згідно технічного паспорта.

Виділити ОСОБА_3 у користування в житловому будинку за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Машів, вул.Г.Хохлова, 23, кімнату №1-4, площею 17,2 кв.м., згідно технічного паспорта.

У спільному користуванні залишити: приміщення в житловому будинку - кухню №1-6, площею 10,6 кв.м.; коридор №1-7, площею 5 кв.м.; кладову №1-2, площею 6,7 кв.м.; веранду №1-1, площею 5,3 кв.м., та господарські споруди - сарай Б-1, сарай б, гараж б?, сарай В-1, навіс в, вбиральню Г, згідно технічного паспорта.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в нерухомому майні, що належить на праві спільної часткової власності, поділ майна в натурі та визнання права власності на частку в нерухомому майні, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2081 (дві тисячі вісімдесят одну) гривню 20 копійок.

Внесені ОСОБА_3 кошти на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції №17 від 26 листопада 2015 року Територіального відокремленого безбалансового відділення №10002/089 Волинського обласного управління в сумі 59629 (пятдесят девять тисяч шістсот двадцять девять) гривень 39 копійок на розрахунковий рахунок №0983, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Волинській області, МФО 803014, код отримувача: 26276277, отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області - повернути ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2015 року.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук