Провадження № 2/161/3792/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської областів складі:

головуючого судді -Присяжнюк Л.М.,

при секретарі Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 березня 2014 року між нею та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено договір позики, укладення якого стверджується письмовою розпискою. Відповідно до вказаної розписки відповідач 09 березня 2014 року взяв у неї в борг 13600 грн. (тринадцять тисяч шістсот гривень), що, відповідно до курсу Національного Банку України, в еквіваленті в доларах США становило 1511 доларів США (одна тисяча пятсот одинадцять доларів США). Згідно даної розписки ОСОБА_2 зобовязувався повернути їй борг через місяць в іноземній валюті, як зазначено в розписці - 1511 доларів США (одна тисяча пятсот одинадцять доларів США). Після спливу узгодженого між ними терміну повернення боргу, а саме: 09.04.2014р., вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути їй вищевказану суму коштів. Відповідач у телефонних розмовах запевняв, що кошти поверне найближчим часом, з приводу чого періодично писав смс, згідно яких обіцяв повернути борг в найкоротші терміни, мотивуючи при цьому то відсутністю коштів, то відсутністю його, зокрема, перебуванням на роботі у республіці Польша тощо. На даний час, відповідач взагалі перестав з нею спілкуватись, її телефонні дзвінки ігнорує.

Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в її користь 1511 доларів США (одна тисяча пятсот одинадцять доларів США), що еквіввлентно 36354 грн 66 коп. боргу за договором позики, та судові витрати по справі.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву по розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах та зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 09 березня 2014 року відповідач відповідно до розписки взяв в борг у позивача ОСОБА_1 кошти в розмірі 13600 грн., на підтвердження чого позичальником була написана розписка. Згідно даної розписки ОСОБА_2 зобовязувався повернути позивачу борг в іноземній валюті, як зазначено в розписці - 1511 доларів США (одна тисяча пятсот одинадцять доларів США).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, розписка написана і підписана власноручно відповідачем ОСОБА_2, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку дотримана письмова форма договору позики.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що відповідач зобовязався повернути позивачу отриману позику 09 квітня 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом також встановлено, що кошти до даного часу за договором позики відповідач, ОСОБА_2 не повернув позивачу ОСОБА_1, таким чином умови договору не виконав. На неодноразові звернення позивача з приводу повернення їй суми боргу, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання за вищевказаною розпискою.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання),

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування статті 533 ЦК України щодо валюти виконання зобовязання, суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно офіційного курсу, встановленого Національним банком України, станом на день розгляду справи (24,0636 грн. за 1,00 долар США) заборгованість відповідача за договором позики становить: 1511доларів США х 24,06 грн. = 36354,66 грн.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики в обумовлений сторонами термін не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу встановлену в судовому засіданні суму боргу в розмірі 36354,66 грн., що є еквівалентом станом на день розгляду справи 1511 доларів США,

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 36354,66 грн., що за курсом Національного Банку України еквівалентно 1511доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 243,60грн. та за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 243,60грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1045, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 36354 (тридцять шість тисяч триста пятдесят чотири) грн. 66 коп., що за курсом Національного Банку України еквівалентно1511доларів США (одна тисяча пятсот одинадцять доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 487,20грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) понесених останньою судових витрат по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.