Ухвала іменем україни
11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа − Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року та касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що з 22 травня 1998 року вона та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двоє спільних дітей: донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У лютому 2008 року відповідач залишив сім'ю і став проживати окремо від дітей. З того часу ОСОБА_7 самоусунувся від спілкування з дітьми, не брав участі у їхньому вихованні, не зустрічався з дітьми, не цікавився їхнім здоров'ям, успіхами у навчанні, не піклувався про їхній фізичний розвиток, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не брав участі у здобутті дітьми повної середньої освіти, не готував їх до самостійного життя, не виявляв інтересу до їхнього внутрішнього світу.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просила суд позбавити

ОСОБА_7 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з відповідача на її користь одноразово додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 4 621 грн 73 коп. за період з 01 січня 2012 року по 05 червня 2013 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня

2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто одноразово з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01 січня 2012 року по 05 червня 2013 року в загальному розмірі 2 540 грн 41 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення наступним. Попереджено ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_9, 2004 року народження, ОСОБА_8, 1999 року народження.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції в частині доповнення резолютивної частини, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 185 ЦК України, виходив із доведеності позовних вимог в цій частині у розмірі Ѕ частини фактично встановлених та підтверджених у судовому засіданні додаткових витрат на дітей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що в діях відповідача відсутня винна поведінка, а тому підстав для застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських немає.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, доповнив резолютивну частину рішення суду першої інстанції попередженням ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна погодитись, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 22 травня 1998 року.

29 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 6).

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 7), які після розірвання батьками шлюбу перебувають на утриманні та вихованні матері.

Судом установлено, що сторони припинили спільне проживання приблизно у лютому 2008 року.

З розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 квітня 2008 року № 656 вбачається, що за заявою ОСОБА_7 йому встановлено графік обов'язкових днів та годин для побачень і участі у вихованні дітей та один раз на рік для оздоровлення та відпочинку дітей при наявності путівки на термін дії за домовленістю з матір'ю дітей (а.с.9).

Між тим, судом встановлено, що діти відмовляються спілкуватися з батьком. Зазначені обставини вбачаються з листа Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 29 травня 2008 року (а. с. 10).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, суду не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно малолітніх дітей, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

За таких обставин висновки апеляційного суду, який погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності винної поведінки відповідача для позбавлення батьківських прав, про необхідність попередити ОСОБА_7 змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_9, 2004 року народження, ОСОБА_8, 1999 року народження, мають суперечливий характер, не мотивовані, не відповідають встановленим обставинам у справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними та обґрунтованими, зокрема, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо стягнення Ѕ частини фактично понесених додаткових витрат, що підтвердженні належним доказами у справі, з підстав, передбачених ст. ст. 180, 185 СК України, з ОСОБА_7

Крім того, у порушення вимог ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, апеляційний суд, фактично змінюючи рішення суду першої інстанції, постановив ухвалу, а не рішення суду, як передбачено цивільно-процесуальним законодавством.

Таким чином, ухвала апеляційного суду в частині попередження ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_9, 2004 року народження, ОСОБА_8, 1999 року народження, не може вважатись законною та обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року скасувати в частині попередження ОСОБА_7 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_9, 2004 року народження, ОСОБА_8, 1999 року народження, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова Г.В. Юровська