Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 пред'явила позов до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_7, після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок у АДРЕСА_1

На день його смерті в будинку проживали: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_6 (брат).

ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовилися від спадщини, що підтверджується їхніми заявами від03.05.2007 року.

Оскільки вона проживала в будинку та фактично прийняла спадщину за померлим, то поросила визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2007 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали на нього апеляційній скарги, в яких просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову. Зокрема зазначають, що вони прийняли спадщину за померлим так як проживали в будинку, однак суд невірно зазначив про їхню відмову від спадщини, оскільки така можлива на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходи з його обґрунтованості. При цьому суд послався на норми ЦК України від 2004 року та вважав, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року і яке складається з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до чинної на момент смерті ОСОБА_7 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з довідки Ратівецької сільської ради на день смерті ОСОБА_7 в спадковому будинку проживали: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_6 (брат) (а.с.32).

Вказане свідчить, що ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину за померлим так як постійно проживаючи в будинку фактично вступили в управління та володіння ним.

За таких обставин, враховуючи п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2004 року, до даних правовідносини підлягають застосуванню саме норми ЦК УРСР від 1963 року, а не ЦК України на які посилався суд першої інстанції.

При цьому безпідставним є висновок суду про відмову від спадщини ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 внаслідок написання ним заяв від 03.05.2007 року, оскільки згідно ст. 553 ЦК УРСР відмова від спадщини можлива лише потягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічно дані правовідносини регулюються ст. 1273 ЦК України.

Таким чином зазначені заяви апелянтів не створюють жодних юридичних наслідків, а відтак вони є такими, що також прийняли спадщину за померлим батьком і така їм належить з моменту відкриття спадщини.

Тобто, суд першої інстанції визнаючи право власності за ОСОБА_5 на спадкове майно в цілому фактично вирішив питання про права та обов'язки апелянтів, які не були залучені до участі в справі, що не допускається.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов'язково мали бути залучена як відповідач по даній справі, чого зроблено не було.

Натомість позов пред'явлено до ОСОБА_9, який є спадкоємцем другої черги, тобто до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

При цьому в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 307 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 3098, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 жовтня 2007 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді