Справа № 361/9874/14-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н.П.
Провадження № 22-ц/780/1612/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 21.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року позивач ПАТ Банк «Контракт» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 28 березня 2011 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 900000 доларів США. За умовами кредитного договору кредит було надано під 14 % річних зі строком погашення не пізніше 27 березня 2013 року; до кредитного договору неодноразово вносилися зміни та в остаточній редакції його умови передбачали максимальний ліміт кредитної лінії 15000000 грн., процентна ставка 14 % річних, строк повернення кредиту 09 жовтня 2014 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитиним договором не виконує, отриманий кредит не повертає, нараховані проценти за користування кредитом не сплачує, станом на 25 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем становить 18224440,05 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено іпотечні договори, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за ПАТ Банк «Контракт», покласти на відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 надала свідоцтво про шлюб, згідно із яким її прізвище змінено на «ОСОБА_2».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ Банк «Контракт», не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязань не є перешкодою для звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Помилковими вважали висновки суду щодо неможливості задоволення даного позову в зв'язку із зверненням про солідарне стягнення боргу до Шевченківського районного суду м. Києва.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 28 березня 2011 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом, що не перевищує 900000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язується повернути кредит у строк до 27 березня 2013 року, сплатити плату за кредит та можливу неустойку у розмірах та в строки, встановлені даним договором.

Пунктом 2.3 договору визначено, що процентна ставка за наданими кредитними коштами встановлюється на рівні 14 % річних, проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником на рахунок НОМЕР_1 у банку.

Згідно із п. 3.1 договору кредит надається банком позичальнику шляхом видачі готівки через касу банку з позичкового рахунку НОМЕР_1, відкритого у банку та/або у будь-який інший не заборонений чинним законодавством спосіб відповідно до цільового призначення кредиту.

Згідно із п. п. 4.2.1, 4.2.2 позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, що встановлені даним договором та не суперечать чинному законодавству України, своєчасно та у повному обсязі повністю повернути кредит у строк остаточного повернення кредиту, своєчасно сплачувати плату за кредит, неустойку та інші платежі, передбачені цим договором.

27 квітня, 30 червня, 04 серпня, 14 жовтня 2011 року, 04 січня, 06 лютого, 02 липня, 26 липня, 13 вересня 2012 року, 30 липня, 19 вересня, 10 жовтня 2013 року до вказаного кредитного договору укладено додаткові угоди, за якими максимальний ліміт кредитної лінії становить 15000000 грн., остаточний строк повернення кредиту 09 жовтня 2014 року.

11 липня 2012 року та 07 вересня 2012 року між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_2 укладено іпотечні договори, за якими забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають із договору про відкриття кредитної лінії від 28 березня 2011 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем та усіх додаткових угод до нього та додаткових угод, включаючи ті, що будуть укладені в майбутньому, щодо сплати процентів за користування кредитом, процентів за неправомірне користування кредитом згідно із умовами договору кредиту, сплати можливої неустойки (пеня, штраф), сплата комісії, а також відшкодування іпотекодержателю всіх збитків, понесених останнім внаслідок порушення іпотекодавцем умов договору кредиту у розмірі, у строки і у випадках, передбачених договором кредиту та/або порушення іпотекодавцем умов даного договору.

Предметом іпотеки за вказами договорами є нерухоме майно - житловий будинок з прибудованим гаражем, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 138,90 кв.м., житловою 67,60 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві приватної власності, та земельна ділянка пл. 0,0371 га. кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Згідно зі звітом ринкова вартість об'єкту незалежної оцінки станом на 24 листопада 2014 року становить 786000 грн. (будинок 760000 грн. та земельна ділянка 26000 грн.). Умовами іпотечних договорів передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з невиконанням боржником та/або іпотекодавцем за договором кредиту.

Пунктом 5 договорів іпотеки передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань боржника за договором кредиту згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 23/2011 станом на 25 листопада 2014 року становить 18224440,05 грн., в тому числі основний борг 14794772,03 грн., проценти 2621171,22 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 498912,59 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 309584,21 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що пеня за простроченими процентами нарахована позивачем із 01 вересня 2013 року, а до суду із позовом банк звернувся 05 грудня 2014 року, однак відповідачем не подано заяв про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності щодо пені, тому заборгованість в силу вимог ст. 267 ЦК України підлягає стягненню в повному обсязі.

Колегія враховує, що факт отримання кредиту і укладення іпотечних договорів, наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір відповідачем не спростовані.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні даного клопотання, вважаючи, що по даній справі зібрано достатньо доказів для винесення рішення. В подальшому при ухваленні рішення дані обставини вважалися судом встановленими і відповідач не оскаржив рішення суду.

Відповідач погодилася із рішенням суду першої інстанції та не подавала апеляційної скарги, але під час апеляційного розгляду справи зверталась до суду із клопотаннями про призначення по справі почеркознавчої експертизи, оспорюючи належність їй підписів в додаткових угодах та заявах про видачу готівки. Клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України було відхилено колегією суддів, оскільки відповідач погодився із рішенням суду першої інстанції та не подавав апеляційної скарги, крім того, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи стосовно заявлених в суді апеляційної інстанції документів в суді першої інстанції не заявлялось.

Таким чином заявлена позивачем заборгованість відповідачем не заперечена.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що при розгляді даної справи судом встановлено, що позивач умов договору щодо направлення письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконав і звернення до суду із даним позовом є передчасним.

Однак із даними висновками колегія суддів погодитися не може.

Пункти 5 іпотечних договорів від 07 вересня 2012 року та від 11 липня 2012 року передбачають право іпотекодержателя безпосередньо звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або до суду для захисту своїх прав, у тому числі з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

Також надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Також з цього приводу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Крім того, суд відмовив у задоволенні позову, оскільки в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва розглядається позов ПАТ Банк «Контракт» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2011 року в цій же сумі і за цей же період.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Таким чином, вирішальним фактором для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно є наявність або відсутність заборгованості за кредитом, а не факт звернення до суду з позовом чи навіть рішення про стягнення боргу з позичальника та поручителя.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Тобто навіть при одночасному розгляді вимог про стягнення боргу та про звернення стягнення на майно вимоги про звернення стягнення підлягають задоволенню, якщо таке здійснення відбувається в рахунок погашення заборгованості.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення позивачем із відповідача заборгованості за кредитним договором в заявленому розмірі, сторонами надано не було. Таким чином доводи відповідача щодо подвійного стягнення заборгованості із відповідача колегією суддів відхиляються.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлагає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Оскільки за кредитним договором, укладеним між позивачем і відповідачем ОСОБА_2, утворилася заборгованість внаслідок порушення умов кредитного договору, забезпеченого договорами іпотеки, укладеними між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «Контракт», колегія суддів приходить до висновку про доведеність позову та необхідність захисту права позивача шляхом звернення стягнення на предмети договорів іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором та вартість іпотечного майна відповідачем також заперечені не були, підстав, які б унеможливлювали звернення стягнення на предмет іпотеки в заявлений позивачем спосіб, наведено на було.

Згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства з розгляду цивільних і кримінальних справ», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

На думку колегії суддів, сума заборгованості за кредитом 18224440,05 грн. є співмірною із сумарною вартістю предметів іпотеки, визначеної в звітах про оцінку нерухомого майна, в розмірі 786000 грн., отже звернення стягнення на дане майно відповідатиме вимогам справедливості, добросовісності та розумності, відтак позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і мають бути задоволені.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Контракт» 3914 грн. за подання позову, 1957 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 5871 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 23/2011 про відкриття кредитної лінії від 28 березня 2011 року у розмірі 18224440,05 грн., яка складається з основного боргу 14794772,03 грн., процентів 2621171,22 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 498912,59 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів 309584,21 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки № 23/2011-1 від 11 липня 2012 року - житловий будинок з прибудованим гаражем, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Богданівської сільської ради 11 травня 2010 року, зареєстрованого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11 травня 2010 року, та на предмет іпотеки № 23/2011-2 від 07 вересня 2012 року - земельну ділянку пл. 0,0371 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, який видано 31 серпня 2012 року управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області на підставі рішення Богданівської сільської ради № 142-17-6 від 05 липня 2012 року, шляхом визнання за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством Банк «Контракт» права власності на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок з прибудованим гаражем, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, вартістю 760000 грн., та земельну ділянку пл. 0,0371 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 вартістю 26000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» судові витрати 5871 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Кулішенко Ю.М.

Фінагєєв В.О.