Провадження № 22-ц/780/1190/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 18 05.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

5 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Фінанс» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом і просив визнати недійсним договір №01/14-00022, укладений 8 жовтня 2014 року між позивачем і ТОВ «Лізингова компанія «Авто Фінанс», стягнути з відповідача на його користь кошти отримані на виконання цього договору у розмірі 24 000грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 8 жовтня 2014 року при укладенні вказаного договору представником відповідача йому було роз»яснено що після сплати комісії в сумі 24 000грн. він отримає транспортний засіб МТЗ-82.1, а загальна сума виплат за договором складатиме 120 000 гривень. Для виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача 24 000 гривень. Звернувшись до відповідача з вимогою про передачу йому транспортного засобу, отримав пропозицію сплатити суму авансу, про що в додатку№ 1 до договору нічого не зазначено та дізнався про те, що дійсна вартість транспортного засобу складає 240 000 гривень. Посилався на те, що пункти 1.6 та 10.11 Договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими і такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків. Вважає, що дії відповідача при укладенні оспорюваного Договору є нечесними, такими, що вводять споживача в оману та порушують його права.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Так, у рішенні суд вказав, що при укладенні між сторонами 8 жовтня 2014 року договору фінансового лізингу, передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір відповідає вимогам закону, в тому числі положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем не надано доказів вчинення відповідачем при укладенні Договору дій, які можливо кваліфікувати як прояв недобросовісної конкуренції, вчинення дій чи бездіяльності, що ввели позивача в оману або були агресивними.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів»

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено

1. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 жовтня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Фінанс» «Лізингодавець» і ОСОБА_1 «Лізингоодержувач» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб трактор МТЗ-82.1. (а.с.5-11).

За умовами Договору пункт 1.2 вартість предмету Лізингу на момент укладення даного Договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку№1 до даного договору, який є його невід»ємною частиною.

Згідно п.1.3 Договору Лізингодавець взяв на себе зобов»язання придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактора МТЗ 82.1 та передати цей трактор у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 1.7 Договору визначено, що предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення Договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Крім цього, Лізингоодержувач взяв на себе зобов»язання до отримання предмету лізингу сплатити передбачений Договором перший лізинговий платіж та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору.

Додатком №1 до Договору визначено, що вартість предмету лізингу становить 240 000гривень, щомісячний платіж - 10 000гривень, комісія за організацію(10%) - 24000гривень, комісія за передачу (3%) - 7200грн. (а.с.12)

Додатком№2 до Договору визначено визначено графік сплати лізингових платежів після отримання Предмету лізингу. (а.с.13)

Також встановлено, що на виконання умов договору ОСОБА_1 8 жовтня 2014 року сплатив відповідачу комісію за організацію договору (10%) - 24000 гривень. (а.с.15).

Згідно п.1.6 Договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору до повної сплати авансу Лізингоодержувачем, останній повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі Предмету Лізингу та передачі його Лізингоодержувачу, з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% від вартості Предмету Лізингу на момент його передачі. В такому випадку остаточна вартість Предмету Лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановлені в Додатковій угоді до даного Договору, яка є його невід»ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості Предмету Лізингу є рахунок-фактура чи прас-лист від офіційного дилера (виробника).

Пунктом 10.11 Договору передбачено у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Суд правильно виходив із того, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», ст..806 ЦК України, договором фінансового лізингу від 8 жовтня 2014 року.

Так, відповідно до ст..6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який Лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Виходячи із вказаних норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановлено і підтверджується належними доказами, а саме договором фінансового лізингу, додатками№1, №2 та №3 до нього, квитанцією від 8.10.2014 року, що ОСОБА_1 і ТОВ «Лізингова компанія «Авто Фінанс» уклали договір фінансового лізингу, в якому визначені всі істотні умови договору: предмет лізингу, вартість предмету лізингу, розмір і порядок сплати лізингових платежів, умови передачі ОСОБА_1 предмету лізингу та інші.

За змістом Договору, а саме відповідно до п.1.7 Договору ОСОБА_1 мав право на передачу йому предмету лізингу - трактора МТЗ-82.1. лише з моменту сплати ним як Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення Договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Сплата позивачем лише комісії за організацію оформлення Договору (10% від вартості предмета лізингу), що становить 24 000гривень, не надавала йому права на отримання предмету лізингу.

Суд у рішенні правильно вказав на те, що підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки Договору та Додатків до нього та відсутність звернень позивача до відповідача про надання роз»яснень щодо окремих положень Договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідають вимогам закону і висновки суду щодо недоведеності позивачем вчинення відповідачем при укладенні оспорюваного Договору дій, які можливо кваліфікувати як прояв недобросовісної конкуренції чи вчинення дій, що ввели позивача в оману або були агресивними.

Безпідставними є посилання позивача на невідповідність вимогам Закону положень пункту 1.6 Договору, оскільки вартість Предмету Лізингу 240 000гривень з часу укладення Договору до звернення позивача із позовом в суд не змінилась.

Посилання позивача на те, що вартість предмету лізингу становила 120 000гривень спростовуються змістом Додатку№1 до Договору, на якому стоїть особистий підпис позивача. (а.с.12).

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до положень ст..ст.10,60 ЦПК України.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не взяв до уваги, що пункт 10.11 Договору фінансового лізингу, яким передбачено неповернення комісії за організацію даного договору у розмірі 24 000гривень, суперечить п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають відхиленню із наступних підстав.

Як вбачається із п.10.11 Договору ним передбачено у випадку розірвання Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу повернення Лізингодавцем сплачених коштів за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. Цим-же пунктом передбачено, що в такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Вказане положення відносно неповернення комісії не свідчить про невідповідність вказаного пункту 10.11 Договору п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апелянта на невідповідність пункту 1.4 Договору положенням ст..808 ЦК України підлягають відхиленню із наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви та рішення суду позивач просив визнати Договір недійсним, посилаючись на невідповідність вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» положень пунктів 1.6 та 10.11 Договору, а пункт 1.4 Договору не входив до предмету доказування.

В пункті 1.4 Договору вказано, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості комплектності, справності Предмету Лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає Продавець.

Відповідно до ст..808 ЦК України 1. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Невідповідність положень п.1.4 Договору статті 808 ЦК України в частині відповідальності за цими зобов»язаннями лише продавця, а не солідарної відповідальності продавця та лізингодавця не свідчить про недійсність Договору відповідно до ст..ст.203, 215 ЦК України, оскільки позивач як Лізингоодержувач, сплативши лише комісію за організацію договору, відмовився від подальшого виконання Договору.

Після відмови позивача від виконання Договору відповідач дій, передбачених пунктом 1.4 Договору, не вчиняв.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не впливають на законність і обґрунтованість рішення.

Керуючись ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: