Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ПАТ «Дельта Банк»- Гошовська К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про припинення зобов'язання за іпотечним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про припинення зобов'язання за іпотечним договором. Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що 21 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 23/КВ-08 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та у її межах надав кредит у розмірі 205 тис. доларів США строком до 20 липня 2013 року зі сплатою 16,5 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором , 21 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 23/Zквіп-08, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0,07 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та об'єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки постановою господарського суду Харківської області від 25 жовтня 2011 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру, вважав, що іпотека, яка має похідний характер від основного зобов'язання, припинилася, а тому просив визнати зобов'язання між ТОВ «Укрпромбанк» та ним за іпотечним договором від 21 липня 2008 року № 23/Zквіп-08 припиненими та зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 вчинити дії щодо зняття заборони на відчуження зазначеного нерухомого майна.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 подав до суду 23.02.2015 року заяву про зміну підстави позову, посилаючись на те, що на його думку відбулося збільшення відповідальності , що є підставою припинення іпотеки. Зазначає, що після підписання кредитного договору, у 2009 році було укладено додатковий трьохсторонній договір за участю ОСОБА_5, ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1, укладання якого без його згоди , на його думку, тягне за собою припинення іпотеки. Крім того, зазначає про укладення додаткового договору №1 від 21.10.2009 року про внесення змін до п.1.1 кредитного договору № 23/КВ-08 від 21.07.2008 року за умовами якого на його думку , по суті було збільшено майнову відповідальність для нього. З посиланням на викладене, а також на норми ст.ст. 509, 546, 548, 559, 575, 593 ЦК України просить суд припинити зобов'язання, які виникають з іпотечного договору № 23/Zквіп-08 від 21.07.2008 року укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_1

Дана справа розглядалась судами різних інстанцій.

В судовому засіданні позивача вимоги первісного позову та вимоги заяви про зміну підстави позову від 23.02.2015 року підтримав. Зазначив, що банк не контролював позичальника , не інформував його про існуючу заборгованість позичальника за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги первісного позову та вимоги заяви про зміну підстави позову від 23.02.2015 року , просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у них. Просив визнати зобов'язання між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 за іпотечним договором від 21 липня 2008 року № 23/Zквіп-08 припиненими з тих підстав, що фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом, а отже вважає, що іпотека, яка має похідний характер від основного зобов'язання, припинилася. Іншою підставою припинення зобов'язання між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 за іпотечним договором від 21 липня 2008 року № 23/Zквіп-08 вказує те, що був укладений додатковий договір №1 від 21.10.2009 року, про підписання якого позивач не був проінформований, що на його думку є збільшенням обсягу майнової відповідальності позивача по справі. Важає, що до даних правовідносин можливо застосувати положення ст. 559 ЦК України. Крім того зазначає, що право позивача порушено, оскільки позивач розраховував на те, що позичальник є платоспроможним . Банк зобов'язаний був інформувати позивача про збільшення майнової відповідальності, про укладення додаткового договору №1 від 21.10.2009 року, позивач не був проінформований банком про те, що позичальник має заборгованість за кредитним договором.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Гошовська К.Г. в судовому засіданні, заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях надісланих на адресу суду 21.05.2014 року та 25.02.2015 року, надавши суду пояснення аналогічні викладеним у запереченнях. Заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Крім того зауважила, що жодного збільшення обсягу відповідальності не відбулося, позивач будує свою позицію виключно на твердженні, здійснюючи підміну понять "майнова порука" та "фінансова порука". Зокрема, зазначає, що пунктом 23 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст.11 закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодержателем. Відповідно до ст.546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦУ) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Просила суд, врахувати позицію викладену в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року таухвалити рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась , надіслала на адресу суду заяву 05.09.2014 року про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з'явився , хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» в особі Закарпатської філії ТОВ «Укрпромбанк», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 23/КВ-08, за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» відкрило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 відновлювальну кредитну лінію у межах якої надало кредит у розмірі 205 тис. доларів США, а позичальник зобов'язався до 20 липня 2013 року на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у розмірі 16,5 % річних, комісії та штрафні санкції у розмірі й випадках, передбачених указаним кредитним договором (а.с. 14-22 том.1).

З метою забезпечення виконання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 23/Zквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2724 (а.с. 6-10 том.1).

Предметом договору іпотеки є земельна ділянка загальною площею 0,07 га, кадастровий номер :02:001:0105, що знаходиться по АДРЕСА_1 та об'єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 на праві власності.

Постановою господарського суду Харківської області від 25 жовтня 2011 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру (а.с. 11-12 том.1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2012 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31 січня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 квітня 2013 року, припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 і припинено провадження у справі. Встановлено, що відсутнє майно, яким ОСОБА_5 може відповідати за своїми зобов'язаннями та задовольнити вимоги кредиторів.

29 грудня 2012 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців НОМЕР_1 (а.с. 85-86 том.1).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07 листопада 2011 року стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 156 645,97 доларів США (а.с. 128-130 том.1). Указані вимоги були включені до кредиторської вимоги, з якою банк звернувся до ліквідатора 17 листопада 2011 року.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані зокрема положеннями ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. З, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані зі здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом).

Статтею 49 вказаного Закону передбачено порядок задоволення вимог кредиторів.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин- підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином - підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина - підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина - підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою.

У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків із кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів.

Незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм убачається, що основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

До цього також зводяться правові висновки викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року під час розгляду даної справи , за наслідками якої рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Крім того, до викладеного вище , також зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-125цс13 від 04.12.2013 року.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Що стосується вимоги позивача про припинення зобов'язання між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 за іпотечним договором від 21 липня 2008 року № 23/Zквіп-08 з підстав укладення додаткового договору №1 від 21.10.2009 року, про підписання якого позивач не був проінформований, що на його думку є збільшенням обсягу майнової відповідальності позивача по справі, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, 21.10.2009 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» в особі Закарпатської філії ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 23/Zквіп-08 від 21.07.2008 року, згідно п.1 якого зазначено у разі погашення простроченої заборгованості за процентами , наявної станом на дату укладання додаткового договору яка прострочена понад 31 день станом на 01.10.2009 року, зменшується розмір процентної ставки.

Доводи представника позивача про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України, які регулюють припинення поруки на думку суду не заслуговують на уваги виходячи з наступного.

Як роз'яснено судам в п.23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст.11 ЗУ "Про заставу", статей 1,11 ЗУ "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодержателем. Відповідно до ст.546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку ( статті 553-559) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави / іпотеки.

Cтаттею 17 ЗУ "Про іпотеку" встановлено вичерпні підстави припинення іпотеки.

Жодної з підстав припинення іпотеки, які встановлені в ст. 17 ЗУ "Про іпотеку" , щодо оспорюваного договору іпотеки не існує.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Саме до цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-109цс14 від 17.09.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки і мотиви, з яких скасовані рішення викладені в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року, висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, які є підставою для припинення зобов'язання за іпотечним договором № 23/Zквіп-08 від 21 липня 2008 року року, а відтак, змінені позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та у задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись Конституцією України, ЗУ « Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців » , ЗУ "Про іпотеку" , ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 51, 52, 53, 598-609 ЦК України , Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294, ч.4 ст. 338 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В зміненому позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про припинення зобов'язання за іпотечним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца