Справа №2/489/97/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за участю органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради, прокурора Ленінського району м. Миколаєва,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 р. неповнолітня ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила позбавити її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неї, а також стягнути з відповідачів на своє утримання до досягнення повноліття аліменти в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову послалася на ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, у т.ч. на особисту згоду батька на позбавлення батьківських прав та конфлікт із матір'ю, яка заподіяла їй тілесні ушкодження та є раніше засудженою.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували.

Представник органу опіки та піклування просила у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовити, а вимоги про стягнення аліментів вирішити на розсуд суду.

Прокурор просила у задоволенні позову в частині батьківських прав відмовити, а в частині стягнення аліментів задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що в задоволенні вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав слід відмовити, а вимоги про стягнення з них аліментів на користь позивачки слід задовольнити.

Встановлено, що позивачка, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, на час пред'явлення позову до суду досягла 16 річного віку та мала по відношенню до заявлених вимог цивільну процесуальну дієздатність оскільки відносини є такими, в яких вона бере участь особисто відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦПК України, а також ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 165 СК України.

Відповідачі у шлюбі не перебували, є батьками позивачки, що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с.46), копії рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 1999 р. про встановлення батьківства ОСОБА_2 по відношенню до позивачки та про стягнення аліментів на її утримання на користь матері (а.с.12).

Мати позивачки ОСОБА_3 у зв'язку із укладанням наступних шлюбів змінювала прізвище на ОСОБА_3 та зараз має прізвище ОСОБА_3 (а.с.103), окрім позивачки має двох доньок 2008 та 2015 років народження, відносно яких батьківських прав не позбавлена (а.с.104,105).

Відповідно до довідки ОСББ «Океан» від 15 серпня 2008 р. позивачка, її мати, та молодша сестра 2008 року народження є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 (попередня назва вулиці «АДРЕСА_2») (а.с.30,111). ОСОБА_3 перебуває в соціальній відпустці по догляду за молодшою дитиною, не працевлаштована, за матеріалами справи характеризується позитивно (а.с.86,87).

Батько позивачки проживає окремо (а.с.16, 18), характеризується за місцем проживання позитивно (а.с.15), працює з власних слів водієм маршрутного таксі. Відповідно до розрахунку державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ станом на 25 березня 2015 р. борг зі стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа №2-134 від 12 лютого 1999 р. на утримання позивачки становить суму 60375,44 грн. (а.с.113,114).

З квітня 2014 р. ОСОБА_1 безперервно проживає у сім'ї ОСОБА_5 - вдови дідуся (батька відповідача ОСОБА_2) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до пояснень позивачки, на її думку, факти ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків мали місце по відношенню до неї протягом усього життя. Так, з 3 місячного віку мати у зв'язку із виїздом за кордон віддала її на виховання нині покійному дідусю та його дружині ОСОБА_5, з якими вона прожила до 4 років, потім мати забрала її до Італії, де вона виховувалася в публічному будинку. Після арешту матері в Україні ОСОБА_5 забрала її до України. Після звільнення матері, вона проживала із нею до 11 років, остання завдавала їй та принижувала, а коли їй виповнилося 11 років мати вийшла заміж та народила молодшу сестру ОСОБА_4. З серпня 2011 р. проживає постійно з бабусею ОСОБА_5, оскільки стосунки з чоловіком матері не склалися. Перед тим, як мати побила її в 2014 р., прожила із нею приблизно 2 місяці, а востаннє мати прилюдно погрожувала та лаялася на неї 14 червня 2014 р. Стосовно батька зазначила, що вона його любить, а він її жаліє, але вони дуже тривалий час не спілкувалися. Причиною пред'явлення позову стало припинення фінансування її з боку матері з березня 2014 р. Зараз продовжує проживати з ОСОБА_5 на утриманні від неї та її цивільного чоловіка ОСОБА_6 Від пропозиції соціальної служби влаштувати її на проживання до Центру соціально - психологічної реабілітації дитини відмовилася.

Позивачка, що нею не заперечується, була влаштована матір'ю та за її рахунок до приватного дитячого садочку «Гипанис», надалі до ЗОШ №22, а потім у 2014 р. з 9-го класу до Миколаївського муніципального академічного коледжу, де вона навчається на денній формі навчання. Але зазначає, що до школи на батьківські збори приходила лише бабуся ОСОБА_5 А в Миколаївському муніципальному академічному коледжі, де в 1-му класі навчається також її молодша сестра, мати із нею не спілкується

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що живе постійно в м. Миколаєві, до досягнення донькою 10 річного віку із нею не спілкувався, оскільки був зайнятий на роботі, після цього стосовно доньки в основному спілкувався з матір'ю в телефонному режимі, У 2014 р. донька з'явилася до нього вперше щоб він посприяв їй у зміні букви в її прізвищі, оскільки було різне написання, тоді ж вперше обмінялися номерами телефонів. Після досягнення донькою 10 років був 2 рази на її днях народження, мати перешкоди в спілкуванні з донькою не ставила.

Відповідачка ОСОБА_3 суду пояснила, що дійсно з 3 місячного віку вона залишила ОСОБА_1 на виховання дідусю - батькові ОСОБА_2 у зв'язку із потребою виїхати за кордон на заробітки. Дідусь ОСОБА_1 загинув коли їй було 3 роки і його вдова ОСОБА_5 вимагала, щоб вона забрала дитину, тоді вона приїхала та забрала доньку до Італії. Через півтора роки вони приїхали до України разом, залишила доньки зі своєю матір'ю, а потім її мати привезла доньку в Італію. В 2005 р. її арештували по приїзду до України, а оскільки її мати перенесла інсульт, то ОСОБА_5 оплатили поїздку до Італії звідки вона забрала ОСОБА_1. Доньку влаштували до дитячого садочку «Гипанис», забезпечували репетиторами, надалі влаштувала до ЗОШ №22, оплачувала усі навчальні потреби доньки як тоді, так і дотепер. У 2006 р. вона вийшла заміж. В 2011 р. у зв'язку із виїздом на роботу до м. Одеси вона передала доньку ОСОБА_5, оскільки її чоловік за донькою не доглядав, не кормив її, зі школи не забирав. ОСОБА_5 вона щомісячно платила по 2000 грн. на утримання доньки, завжди була на батьківських зборах, окрім 2 разів, та завжди відвідувала 1 вересня доньки. Донька не хотіла до неї переїхати, так як їй заважала молодша сестра ОСОБА_4. З віком ОСОБА_1 почала погано навчатися, почалися конфлікти із нею на цьому ґрунті, вона не хотіла, щоб перевірялися її щоденники та зошити, виникла загроза, що через неуспішність донька не зможе продовжувати навчання у ЗОШ №22. Тому вона перевела доньку до Миколаївського муніципального академічного коледжу, де навчається також і ОСОБА_4, яка старшу сестру любить. Після того, як вона припинила працювати в м. Одеса, то у грудні 2013 р. вона хотіла забрати доньку проживати до себе, так як цього просили ОСОБА_5 та її цивільний чоловік і ОСОБА_1 прожила із ними 2 місяці. Потім із донькою трапився конфлікт в присутності молодшої доньки в ході якого ОСОБА_1 погрожувала заподіяти собі фізичну шкоду - розкрити вени. та вона застосувала до доньки фізичну силу, оскільки донька вже рік шантажувала її цим. Надалі ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 У день екзаменів ОСОБА_5 попросила забрати ОСОБА_1 та вони із донькою та ОСОБА_5 поїхали до психолога, в машині трапився черговий конфлікт з донькою і вона вигнала її з машини. Потім донька дізналася, що вона завагітніла і стосунки ще погіршилися. Від батька ОСОБА_1 аліменти вона не вимагала, він їх сплачує не систематично та не в повному розмірі. ОСОБА_2 після батька успадкував половину квартири, де мешкає зараз ОСОБА_5 та хоче переписати її на ОСОБА_1. Доньці він дарував прикраси на день народження. Грошей на утримання доньки вона не дає, оскільки заробітку не має, доглядає молодшу дитину, їх утримує її теперішній чоловік, але якщо ОСОБА_1 повернеться додому, то буде утримуватися на доступному родині рівні.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що позивачка є внучкою її покійного чоловіка, який загинув коли їй було два с половиною роки. З 3-місячного віку ОСОБА_1 проживала по черзі з ними та з матір'ю тиждень через тиждень. Коли ОСОБА_1 виповнилося 4 роки, то вона відвезла її до матері в Італію і забрала її звідти коли дівчинці виповнилося 8 років, оскільки мати була під арештом. Родич матері ОСОБА_1 давав по 400 грн. щомісячно та оплачував навчання в дитячому садочку, одежу та інше. Після 2005 р. мати забрала доньку до себе і зв'язок перервався на 4 роки. Потім мати позивачка просила доглядати доньку і вона погодилася, оскільки якийсь родич побив молодшу сестру ОСОБА_1. З серпня 2011 р. по травень 2012 р. мати давала на утримання ОСОБА_1 по 400 грн. та оплачувала усі витрати на навчання. Потім давала менше грошей, оскільки грошей не було. Коли відвідувала ОСОБА_1 вдома, то лаялася на доньку та ображала її. У квітні 2014 р. мати ОСОБА_1 зателефонувала їй та повідомилася, що вигнала доньку, через це вона з чоловіком перервали поїздку до м. Київ та того ж дня повернулися до м. Миколаєва, де їх очікувала ОСОБА_1, яку пустила до себе сусідка ОСОБА_11. На випускний вечір у червні 2014 р. мати відвідала ОСОБА_1 і між ними почалася бійка і донька отримала травму. Грошей на утримання доньки мати не дає. З квітня 2014 р. до випускного у черні 2014 р. мати телефонувала цікавилася донькою, а потім не телефонувала взагалі. У 2014 р. батько ОСОБА_1 дав їй гроші в сумі 500 грн. ОСОБА_1 утримує її цивільний чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_1 збиралася звернутися до психолога влітку 2014 р., а коли мати везла її до приватного психотерапевта, то почала ображати доньку і з лайкою в нецензурній формі вигнала її з машини.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_5 і проживає з нею та ОСОБА_1 3 роки. Характеризує ОСОБА_1 як добру дівчинку, яка не товаришує з матір'ю, так як мати ображає її, лається, пропонує доньці покінчити життя самогубством та інше. Повністю утримує ОСОБА_1 за власний кошт з квітні 2014 р., батько за цей рік дав ОСОБА_1 200-300 грн. Стосунки між донькою та матір'ю вкрай напружені, батько та мати донькою не цікавляться, але на її день народження замовили біг-борд на Інгульському мосту в м. Миколаєві із поздоровленнями.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що є сусідкою ОСОБА_5 та знає позивачку та її батьків. В квітні 2014 р. у денний час їй зателефонувала ОСОБА_5 з Києва та попросила погледіти чи немає у дворі будинку ОСОБА_1. Дівчинка там була, вона пустила її до себе, поклала спати, а у ввечері вже приїхала ОСОБА_5 з чоловіком. ОСОБА_1 казала, що її побила мати і вигнала з будинку. ОСОБА_1 вже 3 роки живе з ОСОБА_5 Батько дівчинці систематично грошей не дає, вона вимушена його шукати, грошей доньці він дав один раз. Стосунки з матір'ю у ОСОБА_1 погані, грошей на утримання доньки вона не дає також.

Свідок ОСОБА_12 суду показала що була викладачем ОСОБА_1 з 2006 р., а з 2009 по 2014 р. класним керівником. Навчалася дівчинка посередньо, доброзичлива, охайна, не конфліктна. Було видно, що батьки нею опікувалися. Починаючи з 7 класу на батьківські збори приходила ОСОБА_5, до 5 класу на батьківські збори приходила мама з вітчимом. На другі батьківські збори 2014 р. приходила мати. Батька ОСОБА_1 вона не бачила Мати рідко відвідувала,оскільки була зайнята на роботі. Вважає, що зв'язок доньки з матір'ю повинен бути тіснішим ніж у ОСОБА_1 з матір'ю. Мати також вимагала від доньки більше ніж вона могла дати, хоча не назвала б мати диктатором. Про внутрішньо сімейні стосунки повідомити не може. Може стверджувати, що мати донькою займалася, разом їздили до будинку людей похилого віку, де ОСОБА_1 брала участь в концерті самодіяльності. Мати відвідувала останній дзвінок у 6-му класі, приходила на батьківські збори у 2014 р. з приводу випускного вечора, завжди фінансувала всі потреби навчання доньки, а в 7-9 класах передавала кошти через ОСОБА_5 ОСОБА_5 їй повідомила, що ОСОБА_1 проживає із нею так як із матір'ю не знаходить спільної мови.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що є знайомою ОСОБА_3 з дитинства. Знає що мати забезпечує навчання дитини, батько аліменти не сплачує. Три роки тому ОСОБА_1 переїхала до ОСОБА_5, так як мати уїхала працювати до м. Одеса, а коли поверталася на вихідні дні, то забирала доньку до себе. Мати донькою опікується. Зі слів матері знає, що ОСОБА_1 не хоче жити з сім'єю, негативно ставиться до сестри ОСОБА_4. З грудня 2013 р. у матері та доньки не має контакту.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що є знайомою ОСОБА_5 та знає ОСОБА_3 як невістку її загиблого чоловіка. Батька ОСОБА_1 вона не знає. З 2014 р. ОСОБА_1 живе з ОСОБА_5 на її утриманні. Мати бачила останній раз рік тому за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1. У ОСОБА_1 вікова образа на мати, про причино якої вона не знає.

Свідок ОСОБА_15, суду показала, що знає сім'ю ОСОБА_3, з 2007 р. як сусідів. Характеризує їх позитивно. У мати з донькою були добрі стосунки, батько відвідував ОСОБА_1, дарував сережки на день народження. Знає зі слів мати, що донька приблизно рік проживає з бабусею, додому повертатися не хоче. Не знає хто утримує ОСОБА_1.

Із решти письмових доказів в справі також вбачається, що 26 та 30 вересня 2014 р. Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області була зареєстрована заяви ОСОБА_5 про факт побиття 16 червня 2014 р. ОСОБА_1 її матір'ю (а.с.10,81-84).

Згідно довідко лікувальних закладів 19 червня 2014 р. і 22 серпня 2014 р. ОСОБА_1 зверталася по допомогу з приводу забоїв голови та шиї та підозри на струс головного мозку (а.с.8,9).

Відповідно до довідки КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3» від 16 липня 2014 р. дівчинка прийшла на медичний огляд з ОСОБА_5 (а.с.13).

Із копії листа Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 22 серпня 2014 р. та пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно ОСОБА_1 з метою отримання дитиною державної допомоги та пільг (а.с.14,17).

Відповідно до матеріалів справи мати позивачки була засуджена Центральним районним судом м. Миколаєва за скоєння злочинів передбачених ч. 2 ст. 149, 304 КК України до умовного покарання, перебувала під варти з лютого по грудень 2005 р. (а.с.19).

Згідно психолого - педагогічної характеристики ЗОШ №22 від 11 липня 2014 р. ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно. Створенням умов для навчання та проживання займається ОСОБА_5, мати дівчинки не цікавиться в повній мірі навчанням дитини. У ОСОБА_1 з матір'ю дуже складні відносини. (а.с.20).

У відповідності до висновку від 04 грудня 2015 р. орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлять відповідачів батьківських прав стосовно позивачки. Зі змісту цього документу вбачається, що на засідання комісії органу опіки та піклування ОСОБА_2 відмовився від раніше написаної ним заяви про позбавлення батьківських прав, посилаючись на введення його в оману ОСОБА_5 та бажання спілкуватися з донькою та допомагати їй матеріально. Також на зсідання комісії мати позивачки також висловлювалася проти позбавлення її батьківських прав посилаючись на вплив сторонньої особи на доньку (а.с.57-59).

Згідно соціально - психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 08 жовтня 2014 р. психоемоційний стан ОСОБА_1 нестабільний, має високий рівень тривожності. Як свою сім'ю сприймає ОСОБА_5 Наявні почуття агресії, образи, ненависті до матері зумовлені конфліктами з нею та навіюваннями з боку ОСОБА_5 (а.с.88)

У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Втім така форма вини в суді підтвердження сукупністю належних та допустимих доказів підтвердження не знайшла, що виключає можливість задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачів через недоведеність.

Позивачкою та запрошеними нею свідками не заперечується, що мати виконувала обв'язки щодо її навчання та виховання в дошкільному навчальному закладі, школі, Миколаївського муніципального академічного коледжу, відвідувала батьківські збори, несла витрати пов'язані з навчанням. Періоди окремого проживання позивачки з матір'ю основною мірою є наслідком відсутності матері у зв'язку з виїздом за межі міста через здобування коштів на існування. Надалі після першого одруження матері у позивачки не склалися стосунки з вітчимом. Втім, навіть в даному випадку, мати забезпечувала харчування, утримання шляхом надання відповідних коштів. Крім того, суд враховує наявність гострих конфліктних стосунків між матір'ю та донькою через що нормальне спілкування та проживання однією сім'єю не склалося. Факти заподіяння матір'ю, що визнано нею, побоїв доньці є наслідком саме крайнього загострення стосунків між ними і не вплинули на факт опікування матір'ю інтересів доньки, так як і дотепер відповідачка забезпечує фінансування навчання доньки в Миколаївському муніципальному академічному коледжі. Відсутність фінансового забезпечення проживання доньки з квітня 2014 р. поза межами сім'ї відповідачка обґрунтувала відсутністю доходу через догляд за молодшими доньками, з чим суд погоджується, оскільки іншого не встановлено.

Факт засудження матері сам по собі на вказує на обставини, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Стосовно батька позивачки, то суд враховує її особисту прихильність до нього, почуття любові, не систематичне сплату аліментів на утримання доньки, факти відвідування днів народження, подарунків, що свідчить про його інтерес до дитини, опікування нею.

Тому в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачі слід відмовити.

Стосовно частини позовних вимог про стягнення аліментів, то суд при їх вирішенні виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Отже, підставою для стягнення аліментів з одного з батьків на утримання дитини є проживання її з другим батьком і знаходження на його утриманні.

Згідно ч. 2, 3 ст. 28 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо:осіб, які не досягли 14-річного віку. При цьому, у відповідності до ст. 3 цього Закону вільний вибір місця проживання або перебування не пов'язується з реєстрацією цього місця.

Згідно ч. 3 ст. 160 України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В даному випадку позивачка, яка досягла 16 річного віку, проживає окремо від батьків з квітня 2014 р.

Приписі щодо примусового визначення місця проживання дитини старшої за 14 років з батьками або одним з них в законодавстві відсутні.

Позивачка на виховання до соціальних установ не передавалася.

У відповідності до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Отже, аліменти як доход можуть самостійно одержуватися неповнолітньою дитиною за умови не проживання з жодним з батьків та не надання утримання ними, що має місце в даному випадку. Враховуючи наведене позивачка має право на отримання від батьків утримання (аліментів) в заявленому розмірі, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення повноліття шляхом перерахування коштів на її особистий рахунок в банківській установі, рахунок в якій вона має право відкрити згідно п.4 ч. 1 ст. 32 ЦК України.

Це рішення щодо відповідача ОСОБА_2 є підставою для вирішення в судовому порядку питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №2-134 від 12 лютого 1999 р. через зміну обставин, які були підставою позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в дохід держави 243,60 грн. Відповідачку ОСОБА_3 з врахуванням її матеріального стану суд вважає за можливе від сплати судового збору звільнити.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, починаючи з 10 жовтня 2014 р. і до досягнення донькою повноліття шляхом перерахування коштів на її особистий рахунок в банківській установі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави 243,60 грн.

ОСОБА_3 звільнити від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький