У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,
Парінової І.К., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою комунального підприємства «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_6, за касаційною скаргою комунального підприємства «Жилкомсервіс» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_6.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, у прийнятті заяви відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у даній справі вбачається спір про право, оскільки вимоги про стягнення заборгованості пред'явлені заявником із пропуском строку позовної давності.

Проте, з таким висновком судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг або інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Питання про відмову у прийнятті заяви у цьому випадку вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Зокрема, мають враховуватися ті обставини та докази, з яких вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Судами встановлено, що із доданих до заяви документів вбачається пропуск позовної давності, тому вимога заявника може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Згідно частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Вирішуючи питання про прийняття заяви, суди не врахували відсутність даних, які б свідчили, що боржник заперечував проти стягнення заборгованості у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Ураховуючи зазначене, посилання суду на те, що в даній справі існує спір про право з приводу дотримання строків позовної давності є необґрунтованим і передчасним.

Строк позовної давності застосовується лише в разі відповідної заяви боржника і при відсутності його заперечень з цього приводу не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 100 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 342 ЦПК України, з передачею питання про прийняття заяви комунального підприємства «Жилкомсервіс» на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального підприємства «Жилкомсервіс» задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року скасувати, питання про прийняття заяви комунального підприємства «Жилкомсервіс» передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик