Справа № 226/78/15-ц
Справа № 2/226/116/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Жмуренко А.А.,

прокурора Натеса М.М.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що вона з 16.01.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Димитровського міського суду 15.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, однак, починаючи з січня 2012 року, він проживає окремо та жодного з покладений законом на батьків обов'язків не виконує, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. В червні 2014 року від відповідача їй стало відомо, що той бажає виїхати на постійне місце перебування за межі країни у зв'язку із скрутним положенням на території України, але куди саме і коли виїхав - їй не відомо. За інформацією з місця роботи відповідача - відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» ОСОБА_4 звільнений з шахти за власним бажанням 16.07.2014 року. Утриманням та вихованням дитини вона займається самостійно, син перебуває на повному її утриманні. Син ОСОБА_5 проживає разом з нею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач за вказаною адресою не проживає, спільного господарства з нею не веде, не цікавився про фізичний та духовний розвиток сина, його навчанням, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, його подальшої долі. Весною 2015 року вона має бажання виїхати із сином до Криму з метою оздоровлення дитини. Однак, нотаріально засвідчити на це згоду батька не є можливим, оскільки відповідач з сином та нею не спілкується, зв'язку вона з ним не має. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина ОСОБА_5, чим порушує його права на належний рівень життя, здоров'я, освіту, фізичний та духовний розвиток, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Позивач додала, що після розірвання шлюбу ані відповідач, ані його батьки жодного разу не спілкувалися з дитиною і не цікавилися нею, навіть, на День народження дитини, та тоді, коли син лікувався у лікарні.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином через оголошення у газеті.

Представник третьої особи орану опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради Жмуренко А.А. проти возовних вимог не заперечувала.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 16.01.2010 року, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15.11.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та судовим рішенням (а.с.13, 14).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 (а.с.15).

Згідно за довідкою про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Димитровської міської ради 02.12.2014 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2; до складу її сім'ї входить син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджено актом від 02.12.2014 року, складеним квартальною дільничного комітету №8 за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.11, 12).

За інформацією комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має задовільний стан здоров'я (а.с.17).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4. Під час відвідування даної адреси спеціалістом служби у справах дітей Жмуренко А.А. було встановлено, що ОСОБА_4 зі своєю родиною виїхав на постійне місце проживання до Росії, в будинку проживає ОСОБА_9 зі своєю родиною, яка орендує дане житлове приміщення у родини ОСОБА_1, про нове місце проживання відповідача їй нічого не відомо. Дані обаствини встановлено на підставі висновку органу опіки та піклування від 25.02.2014 року, звіту щодо підсумків проведення рейду «Сім'я» від 23.01.2015 року.

Відповідно до довідок Димитровської центральної міської лікарні від 21.01.2015 року, 22.01.2015 року, 23.01.2015 року відповідач ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтізіатра, дермотолога не перебуває.

Згідно інформації управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові від 27.01.2015 року та управління соціального захисту населення Димитровської міської ради від 20.01.2015 року відповідач ОСОБА_4 на обліку вказаних установ не перебуває.

Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 12.02.2015 року виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відділі не знаходяться. У суді позивач пояснила, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, оскільки утримувати дитину їй допомагають її батьки. Крім того, коли син захворів, і його поклали до лікарні, вона зверталася до відповідача за допомогою, але той відмовив.

Згідно довідки відокремленого підрозділу «Шахта «Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» від 02.12.2014 року відповідач ОСОБА_4 працював на даному підприємстві в якості електрослюсаря підземного та 16.07.2014 року звільнений з підприємства за ч.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.16).

За станом на 06.02.2015 року ОСОБА_4 не перебуває на обліку у Димитровському міському центрі зайнятості.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він був одружений на сестрі відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_12, з якою у травні 2014 року шлюб розірвано. Тому він спілкувався зі сторонами і окремо з відповідачем до його від'їзду з міста. Понад два роки подружжя ОСОБА_1 не проживають разом. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 дитиною не цікавився. При зустрічі він завжди запитував у відповідача про дитину, на що ОСОБА_4 відповідав, що він не бажає говорити про сина, що в нього немає на дитину часу, бо в нього інша дівчина. З чуток, які він почув влітку 2014 року, йому відомо, що ОСОБА_4 із своєю нової сім'єю, у якій народилася дівчинка, із батьками та сестрою ОСОБА_12 виїхав до Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю сина сторін - ОСОБА_5. Відразу після розірвання шлюбу сторін, приблизно два роки тому, відповідач декілька разів спілкувався з дитиною. Надалі він припинив спілкування і надання будь-якої допомоги дитині. Ані у 2013 році, ані у 2014 році батько на день народження дитини не з'являвся. Приблизно півтора роки тому відповідач одружився вдруге, у новому шлюбі в нього народилася донька. Вона чула, що відповідач разом із сім'єю виїхав з України.

Відповідно до висновку від 25.02.2014 року органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконкому Димитровської міської ради визнано, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доцільне та буде відповідати інтересам дитини (а.с ).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами п.2 ч.1 ст.164 СК У батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухилються від своїх обов,язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов,язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Як встановлено, відповідач на протязі більше двох років не цікавиться життям сина, умовами його проживання, усунувшись у повній мірі від матеріального утримання та виховання дитини, переклавши свої обов'язки на матір дитини.

Відповідач здоров, протипоказань для працевлаштування не має. Судом не встановлено будь-яких поважних причин, через які відповідач не піклується про свою дитину, не проявляє до неї належної батьківської турботи. Тривалість невиконання відповідачем батьківських обов'язків свідчить про свідоме нехтування ним цими обов'язками, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав задля захисту інтересів дитини є доцільним та необхідним.

На підставі ст.ст.122, 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Внести відповідні відомості в актовий запис № 281, зроблений 28 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2015 року.

Суддя Ж.Є. Редько