У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області, третя особа - ОСОБА_4, про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона та ії чоловік ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням. ІНФОРМАЦІЯ_1 ії чоловік ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Оскільки чоловік заповіту не склав, вона є спадкоємцем першої черги, другим спадкоємцем може бути третя особа у справі - ОСОБА_4 - мати померлого. 7 серпня 2013 року заведено спадкову справу, до складу спадщини входять частка спадкодавця у спільній сумісній власності з позивачем на квартиру АДРЕСА_1. У свідоцтві про право власності на квартиру немає визначення часток кожного зі співвласників, підставою для набуття права власності на спірну квартиру є договір міни від 20 січня 1995 року. Зазначає, що ії частка у квартирі складає 524/1000 частки квартири, а частка померлого - 476/1000. Посилаючись на ст. ст. 368, 370 ЦК України просила позов задовольнити та визначити за нею частку в розмірі 524/1000 частки спірної квартири.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 1/2 частини квартири. Визнано за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 1/2 частини квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що на час набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_3 права спільної часткової власності на спірну квартиру, їхні частки відповідно до ст. 28 КпШС України були рівними.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 25 вересня 1994 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель Волинської області, про що в книзі реєстрації актів громадського стану зроблено актовий запис за № 390. 20 січня 1995 року укладено нотаріально посвідчений договір обміну квартир, за умовами якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обміняли квартиру АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі договору обміну квартир.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту набуття права власності на спірну квартиру та по день смерті ОСОБА_5 між подружжям не було домовленості щодо розміру часток кожного з них у праві власності на зазначену квартиру.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернулася до суду з позовом про визначення часток у спільній сумісній власності, бажаючи оформити свої спадкові справи, при цьому зазначала, що інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 відсутні.

Разом з тим позивач зазначає третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог у справі є матір померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4, яка є спадкоємцем першої черги, а отже суду слід з'ясувати процесуальний статус ОСОБА_4

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З огляду на вищенаведене, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру не може бути постановлено, оскільки на момент ухвалення рішення ця особа вже померла, тому відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася. Вказані обставини повинні бути встановлені в мотивувальній частині рішення.

Крім того, у судовому рішенні зазначено неточності щодо адреси спірної квартири, оскільки позивач просила про визначення часток у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1, а суд частково задовольнив позов щодо квартири АДРЕСА_2. У матеріалах справи відсутні відомості щодо постановлення ухвал про виправлення описок, на що судом апеляційної інстанції звернуто уваги не було.

Ураховуючи, що суди першої й апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не дотрималися норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко