"03" березня 2015 р.
№ 2/642/222/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення порушених прав, -

встановив:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки, яку уточнила та просила відновити її порушене право землекористування та зобов"язати відповідачів повернути у її користування земельну ділянку площею 11 кв.м. та поновити паркан межі між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до висновків судово-технічної експертизи від 28.11.2014 року, та стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати за сплату судового збору, сплачені за проведення експертизи, а також сплачені за роботу щодо проведення кадастрової зйомки. В обгрунтування своїх вимог, посилалася на те, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору довічного утримання від 12.12.1997 року, засвідчений 2-ю державною нотаріальною конторою, р. № 2-6607, та на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.1997 року, засвідчений 2-ю державною нотаріальною конторою, р. № 2-6922. Відповідачам по справі належить на праві спільної власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Позивачка та відповідачі є землекористувачами суміжних земельних ділянок. Після того, як позивачка побудувала з тильної сторони земельної ділянки гараж, відповідачами по справі була демонтована огорожа, та таким чином було захоплено частину земельної ділянки, яку позивачка просить зобов"язати відповідачів повернути у її користування. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою перенести огорожу, але протягом тривалого часу жодних дій зі сторони відповідачів вчинено не було, тому просить суд зобов"язати відповідачів перенести паркан на межу відповідно до технічної та кадастрової документації.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з уточненнями підтримали у повному обсязі, при цьому позивачка зазначила, що після проведення експертизи, відповідачем ОСОБА_2 частина огорожі була переміщена, але не у відповідності до висновків експерта.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому підтвердив той факт, що у користуванні його та відповідачки ОСОБА_3 знаходиться частина земельної ділянки, яка відноситься до земельної ділянки, яка повинна знаходитися у користуванні ОСОБА_1 Вважає, що він переніс частину огорожі зі своєї сторони, тому вважає ніяких претензій до нього особисто не повинно бути, та він не повинен та не має можливості відшкодовувати судові витрати, які понесла позивачка.

Представник відповідача ОСОБА_2 також проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з"явилася, про слухання справи неодноразово повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці, яка закріплена рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 07.02.1956 року, відповідачі є власниками житлового будинку, який розташований на земельній ділянці що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони є суміжними землекористувачами.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до положень ч.1 ст. 152 ЗК України ,держава забезпечує громадянам і юридичним особам різні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до положень ч. 2 цієї ж статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. б ч.3 цієї ж статті, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Із висновку експерта № 114-18 від 28.11.2014 року вбачається, що проведеним дослідженням експертом розрахована фактична площа земельних ділянок розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , встановлена невідповідність фактичних меж земельних ділянок правовстановлюючим документам, а саме рішенню виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 07.02.1956 року, з тильної частини ділянок площею 11 кв.м.

З додатку № 1 до висновку експерта вбачається, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 у м. Харкові, що знаходиться у користуванні відповідачів, збільшена за рахунок площі земельної ділянки, що відведена до домоволодіння за адресою АДРЕСА_2.

За таких обставин, коли право позивачки на користування відведеної земельної ділянки порушене відповідачами, суд вважає, що позивачка вправі вимагати від відповідачів усунення порушень її права, шляхом покладення на відповідачів зобов»язання повернути безпідставно зайняту належну на праві користування позивачці земельну ділянку згідно з рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 07.02.1956 року.

Що стосується позовних вимог в частині зобов"язання відповідачів поновити паркан межі між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до висновків судово-технічної експертизи від 28.11.2014 року, тобто таким чином поновити межі земельних ділянок, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 158 ЗК України, виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Згідно з п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше зробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.2 ст. 106 ЗК України види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування держаної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов"язання відповідачів поновлювати межу суміжних земельних ділянок, враховуючи визначену ст. 158 ЗК України компетенцію суду при вирішенні спорів про межі земельних ділянок, оскільки вони не ґрунтується на вимогах закону .

Пунктом 1.3 Інструкції визначено, що виконавцем робіт, пов»язаних з встановленням (відновленням) меж земельної ділянки, є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників.

Позивачка не позбавлена можливості у встановленому Законом порядку вчинити дії, направлені на відновлення меж належної їй земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути на користь позивачки з відповідачів відповідно до положень ст.88 ЦПК України витрати понесені на оплату судового збору та витрати понесені на оплату вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення порушених прав - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 11 кв.м., яка знаходиться з тильної сторони між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках судові витрати за сплату судового збору у розмірі 114,70 грн., та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3164,80 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна