Номер провадження: 22-ц/785/2773/15
Головуючий у першій інстанції Чебан Н. В.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського округу ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що 09 вересня 2003 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори посвідчений заповіт ОСОБА_6

При складанні заповіту нотаріусом була допущена помилка при написанні прізвища заявників та замість прізвищ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 помилково вказані прізвища "ОСОБА_7 та ОСОБА_7.", що і стало підставою для звернення до суду з позовом про встановлення факту належного їм заповіту.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2015 року заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського округу ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять ухвалу суду скасувати, тому що вона ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити рішення по суті заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи заяву про встановлення факту належності заповіту суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту заяви вбачається спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми процесуального права, що, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, який підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не стільки саме одержання документа, скільки оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою суду від 25 вересня 2014 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту належності право установчого документа, а саме заповіту, складеного ОСОБА_6 від 09 вересня 2003 року.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦПК України під час розглядом справ окремого провадження суд зобов"язаний роз"яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об"єктивного з"ясування обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз"яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Залишаючи заяву без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України, суд першої інстанції всебічно, повно і об"єктивно не з"ясував всіх обставин справи: не встановив всіх спадкоємців після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року витребуванням копії спадкової справи від нотаріальних органів; не з"ясував, чи мають намір заявники звертатися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину за заповітом, чи вирішувати це питання в судовому порядку, тобто, чи є судовий спір з приводу спадкового майна, а обмежився лише тим, що зі змісту заяви вбачається спір про право.

При встановлених обставинах та на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги про розгляд заяви про встановлення факту судом апеляційної інстанції задоволенню не підлягають, оскільки суд апеляційної інстанції не є судом першої інстанції, та наділений повноваженнями вирішення спору тільки після розгляду по суті заявлених вимог судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 311 ч. 1 п. 4, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді О.В. Оверіна

Ю.І. Кравець