Справа № 369/4652/15 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4929/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 26 19.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Журби С.О.,

при секретарі Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»), і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 51/П/72/2007-840, згідно умов п. 1.1. якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 146 342 доларів США 70 центів, в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлові рішення «Перше житло».

Відповідно до умов п. п. 1.2 1.5. кредитного договору цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 5873з від 26 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_5, згідно якого позичальник придбав у власність нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; витрати позичальника повязані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором. За користування кредитом встановлено плату відсотки, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,39 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Банк надає позичальнику кредит строком до 25 листопада 2037 року. Комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2., за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії.

Відповідно до п. 2.1 Договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник зобовязався укласти з банком договір іпотеки квартири загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов п. 2.2. кредитного договору умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договорі іпотеки, що укладається між банком і позичальником.

Відповідно до умов п. 2.4. кредитного договору, в якості виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення кредитного договору з поручителем договір поруки.

Відповідно до умов п. п. 3.1., 3.2. кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом: зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США, або видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США. Моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника. Згідно умов п. п. 3.3.1 3.3.4. кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 678 доларів США 07 центи. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 1666/78681224 тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Кінцевий термін повернення кредиту 25 листопада 2037 року.

Згідно умов п. 3.4. кредитного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту.

Згідно умов п. п. 4.3.2 4.3.4 кредитного договору позичальник зобовязаний суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, визначеного п. 2.1 цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначеному п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 цього Договору. У випадку порушення виконання зобовязань, передбачених цим договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п. 5.1 5.3 цього договору.

Відповідно до умов п. 6.1.1. кредитного договору сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань, якщо обставини, визначені п. 6.1. цього договору, настали у період прострочення виконання зобовязання.

Згідно умов. п. п. 8.4. 8.5 договору передбачено, що цей кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань. Недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В порядку забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» і ОСОБА_6 (змінила прізвище на ОСОБА_7 згідно свідоцтва про шлюб серії 1-БК № 074641, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва 27 липня 2007 року, актовий запис № 925) був укладений договір поруки, відповідно до умов п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, в тому числі: повернути до 25 листопада 2037 року кредиту у сумі 146 342 доларів США 70 центів; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,39 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/36); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором.

Згідно умов п. п. 1.2. 1.5. поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору.

Відповідно до умов п. 5.1. договору поруки сторони визначили, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань.

Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 51/П/72/2007-840, відповідно до умов п. 1.1. якого за цим договором іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

Згідно умов іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно квартира АДРЕСА_2, загальною площею 63,60 кв.м., житловою 28,10 кв.м., що є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія СА № 279868, видане виконкомом Вишневої міської ради 24 червня 2007 року на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради № 52/22 від 30 травня 2007 року, зареєстроване в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради» 26 червня 2007 року.

Відповідно до умов п. 5.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобовязань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотеко держателю за цим договором.

Згідно умов п. 6.3 договору іпотеки, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором.

Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо).

Відповідно до правил ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що посилання позивача ОСОБА_2 на те, що при укладенні кредитного договору він не був в достатньому обсязі ознайомлений з умовами надання кредиту є необгрунтованими, оскільки вказане спростовується змістом даного кредитного договору, який був підписаний позичальником ОСОБА_2 без зауважень і заперечень.

Так, відповідно до умов п. 3.3. вказаного кредитного договору, який регулює умови повернення кредиту, і зокрема, в п. п. 3.3.1.-3.3.4. вказано, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1678, 07 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 1666/78681224 тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімальний необхідний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.1. цього Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів , внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Кінцевий термін повернення кредиту-25 листопада 2037 року.

Відповідно ж до умов п. 3.4. кредитного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов»язань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту.

Згідно умов п. 3.5. кредитного договору з метою виконання умови, передбаченої п. 3.4. цього договору, якщо позичальник несвоєчасно та/чи не в повному обємі сплачує свої обовязкові платежі, банк самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п. 3.4. цього договору або іншої черговості, встановленої на розсуд банку.

Позичальник ОСОБА_2 був ознайомлений з існуючими умовами кредитування банку і на власний розсуд обрав більш прийнятні для нього умови-ануїтетний графік погашення кредитної заборгованості, що передбачає повернення кредитних коштів рівними частинами щомісячно та нарахування відсотків за користування кредитом за відсотковою ставкою 13,39% річних на суму заборгованості по кредиту.

Як пояснив суду представник позивача, у травні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до ОСОБА_2 із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 травня 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» 172 805,36 доларів США та 188 705,08 грн. заборгованості солідарно.

На даний час згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року зупинено провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», третя особа ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою, що перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва.

Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини свідчать про те, що він був вчинений і без включення недійсної частини.

Відповідно до положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Слід зазначити, що зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях.

Виходячи з викладеного суд обґрунтовано зазначив, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції повністю, оскільки вони відповідають обставинам справи та рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

ОСОБА_7