Справа № 157/1669/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/560/15 Категорія: 59 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_3,

представника третьої особи - Куницької Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Новочервищанська сільська рада Камінь-Каширського району про усунення першкод у користуванні заїздом,

за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_6 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року та на додаткове рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Новочервищанська сільська рада Камінь-Каширського району про усунення першкод у користуванні заїздом задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 заїздом, що перебуває у їх спільному користуванні та розташований на землях загального користування від АДРЕСА_1, для чого ОСОБА_6 демонтувати (перенести) частину огорожі довжиною 16 метрів: на відстані 21,58 м від початку заїзду з АДРЕСА_1 на 1,20 м у внутрішній двір, щоб ширина заїзду становила 4,55 м, та на відстані 37,58 м від початку заїзду з АДРЕСА_1 на 0,70 м у внутрішній двір, щоб ширина заїзду становила 3,95 м.

Додатковим рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2015 року доповнено рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 заїздом, що перебуває у їх спільному користуванні та розташований на землях загального користування від АДРЕСА_1, для чого ОСОБА_6 прийняти з заїзду складовані ним будівельні матеріали.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 243,60 грн. понесених судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, в яких просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що спірний заїзд є спільним. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про неналежність позивачу на праві користування земельної ділянки, на якій встановлено огорожу. Вказує, що позов є безпідставний, оскільки ніхто не чинить перешкод ОСОБА_5 в користуванні даним заїздом.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримали, покликаючись на доводи, викладені в них. Просили апеляційні скарги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2, представник третьої особи Куницька Л.П. апеляційні скарги заперечили. Просили апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_6, не маючи правовстановлюючих документів на право власності чи на право одноосібного користування зазначеною земельною ділянкою (спірним заїздом), самовільно встановив на цьому заїзді огорожу, звузивши його, чим порушив права позивача ОСОБА_5 на користування спільним заїздом, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за позивачем ОСОБА_5, згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 вересня 2014 року, визнано право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 проживає у житловому будинку, що розташований у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2, однак правовстановлюючі документи у нього відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням 17-ої сесії Новочервищанської сільської ради Камінь-Каширського району № 17/2 від 01 листопада 1993 року ОСОБА_6 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, в межах сіл Нові Червища і Рудка Червинська для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, а фактично останній користується земельною ділянкою площею більшою 0,15 га.

Рішенням Новочервищанської сільської ради № 41/9 від 25 березня 2014 року затверджено акт обстеження по зверненню ОСОБА_5 «Про самовільне переставляння огорожі на проїзній частині вулиці», згідно з яким комісією з питань земельних відносин під час виїзду на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користуються спільною вулицею по доїзду до господарських будівель. З цього ж рішення вбачається, що сільська рада вирішила встановити, що до господарських будівель ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є один заїзд і вважати його спільним, та дану частину земельної ділянки визнати такою, що приватизації не підлягає.

Наявність вказаного спільного заїзду у АДРЕСА_1 та проходить до господарських будівель позивача ОСОБА_5, підтверджується також проектом планування та забудови с. Нові Червища Камінь-Каширського району за 1990 рік (генеральним планом) (а.с. 78).

З акту обстеження від 21 березня 2014 року та зі схеми, яка виготовлена Волинською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" Любешівський районний виробничий відділ, 2015 р., вбачається, що відповідач ОСОБА_6 встановив огорожу, чим звузив спільний заїзд до господарських будівель позивача, а саме: від початку заїзду з АДРЕСА_1 на відстані 21,58 м спільний заїзд звужено на 1,20 м, а на відстані 37,58 м від початку заїзду з АДРЕСА_1 спільний заїзд звужено на 0,70 м., розмір огорожі, якою звужено спільний заїзд становить 16 метрів, ширина (а.с. 58, 87).

Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області було проведено перевірку з приводу можливого самовільного зайняття ОСОБА_6 земельної ділянки, що розташована у с. Нові Червища та встановлено, що ОСОБА_6 самовільно зайняв частину земельної ділянки, що відноситься до земель загального користування і є дорогою (проїздом), шляхом її огородження та складування на ній будівельних матеріалів. Згідно з постановою інспекції сільського господарства 18 червня 2014 року № 000089 за самовільне зайняття цієї земельної ділянки ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, і на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с. 92).

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна комунальної власності.

За змістом ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності на землю, яка відповідно до закону визначена як об'єкт права комунальної власності, належить територіальним громадам.

Згідно п. б ст. 80 ЗК України територіальні громади реалізують право на землі комунальної власності безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Попередньою редакцією цієї ж статті було передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що спірний заїзд, який бере початок з АДРЕСА_1, є спільним для сторін та розташований на земельній ділянці, яка відноситься до земель комунальної власності і є проїздом (дорогою) загального користування.

Отже суд прийшов до правильного висновку, що відповідач ОСОБА_6, не маючи правовстановлюючих документів на право власності чи на право одноосібного користування зазначеною земельною ділянкою (спірним заїздом), самовільно встановив на цьому заїзді огорожу, звузивши його, чим порушив права позивача ОСОБА_5 на користування спільним заїздом, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів, які б посвідчували право власності чи право його одноосібного користування частиною земельної ділянки, на якій вінвстановив огорожу, як і не надано доказів, які б посвідчували встановлення меж земельної ділянки, якою вправі користуватися відповідач.

Доводи відповідача в апеляційних скаргах та його представників були предметом дослідження в суді першої інстанції та не підтверджуються належними доказами.

Таким чином, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи суд на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

В апеляційній скарзі не наведено доводів та не надано жодних доказів для спростування висновків суду.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а зазначені в ньому висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року та додаткове рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: