Справа №2-12-5280/09 02.03.2015 02.03.2015 02.03.2015
Провадження №22-ц/784/414/15
Провадження №22-ц/784/414/15 Суддя суду першої інстанції Гречана С.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

02 березня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Свіщук О.В.,

за участі:

представника позивача Дядюренка М.П.,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2009 року, ухваленого за позовом Закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП - Союз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совові» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року Закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП - Союз» (далі - ТОВ «ПП - Союз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Совові» (далі - ТОВ «Совові») про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12 травня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» і ТОВ «ПП - Союз» було укладено кредитний договір за №05-215/08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 500 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом та адміністративної комісії, з кінцевим терміном повернення до 11 листопада 2009 року.

У той же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №05-217/08, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання позичальником умов кредитного договору в повному обсязі, включаючи сплату підприємством основного боргу, відсотків і неустойки.

27 червня 2008 року ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ТОВ «Совові» уклали, з дотриманням нотаріальної форми, між собою іпотечний договір, за яким товариство, на забезпечення виконання ТОВ «ПП - Союз» взятих на себе за кредитним договором обов'язків, передало в іпотеку банку нежитлові приміщення підвалу літ. Апд, загальною площею 228.4 кв.м. в житловому будинку літ. А-5, що складає 1/1 частки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що банк належним чином виконав свої зобов'язання, а ТОВ «ПП - Союз» своїх зобов'язань за кредитним договором не виконало, внаслідок чого станом на 06 квітня 2009 року утворилась заборгованість на загальну суму 1 806 467 грн. 12 коп. позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 та ТОВ «ПП - Союз» в солідарному порядку вказану заборгованість за кредитним договором.

Також просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу літ. Апд, загальною площею 228.4 кв.м. в житловому будинку літ. А-5, що складає 1/1 частки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, з правом передачі предмета іпотеки в управління на період його реалізації.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру заборгованості за кредитним договором та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 та ТОВ «ПП - Союз» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 789 658 грн. 15 коп., у тому числі:

- заборгованість за основною сумою кредиту - 1 500 000 грн. 00 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 146 695 грн. 89 коп.;

- пеня за порушення строків сплати процентів та пеня за порушення строків сплати основної суми кредиту - 142 962 грн. 26 коп.

Крім того, стягнути з ТОВ «ПП - Союз» заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованих за підвищеною відсотковою ставкою станом на 06 квітня 2009 року в розмірі 15 945 грн. 22 коп., заборгованість за пенею за порушення строків сплати відсотків, нарахованих за підвищеною відсотковою ставкою за користування ним в розмірі 863 грн. 75 коп. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2009 року позовні вимоги задоволенні в повному обсязі.

Стягнуто в солідарному порядку з ТОВ «ПП - Союз» та ОСОБА_4 на користь ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №05-215/08 від 12 травня 2008 року в сумі 1 789 658 грн. 15 коп.

Стягнуто з ТОВ «ПП - Союз» на користь ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №05-215/08 від 12 травня 2008 року в сумі 16 808 грн. 97 коп., з яких: 15 945 грн. 22 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованих за підвищеною відсотковою ставкою та 869 грн. 75 коп. - пеня, за порушення строків сплати відсотків, нарахованих за підвищеною відсотковою ставкою.

В рахунок погашення заборгованості ТОВ «ПП - Союз» перед ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором в розмірі 1 789 658 грн. 15 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу літ. Апд, загальною площею 228.4 кв.м. в житловому будинку літ. А-5, що складає 1/1 частки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Стягнуто з ТОВ «ПП - Союз», ОСОБА_4 і ТОВ «Совові» на користь ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» судові витрати по 576 грн. 67 коп. з кожного.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2014 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з ОСОБА_4 та в оскаржуваній частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. На його думку, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з позичальника ТОВ «ПП - Союз» суми боргу, сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів в цій частині не переглядається.

Не переглядається воно і в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки апеляційна інстанція обмежена доводами апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушив позичальник, а тому, відповідно до ст.ст.525-526,530,551,611,615,1046-1050,1054,1055 ЦК України, він та поручителі повинні відповідати за неналежне виконання зобов`язання і нести негативні наслідки таких його дій, а саме, сплатити: заборгованість за тілом кредиту; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами та пеню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. В той же час вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині не у повній мірі відповідає положенням ч.4 ст.215 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» та ТОВ «ПП - Союз» був укладений у письмовій формі кредитний договір за №05-215/08.

Згідно умов вказаного кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 1 500 000 грн. 00 коп., терміном до 11 листопада 2009 року із сплатою 18.4 % річних, а у випадках, передбачених кредитним договором, позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитом за підвищеною відсотковою ставкою, розрахованою відповідно до умов кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_4 12 травня 2008 року був укладений договір поруки №05-217/08, згідно з умовами якого сторони встановили, що поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ТОВ «ПП - Союз», які виникають з умов кредитного договору.

Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ТОВ «Совові» укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нежитлові приміщення підвалу літ. Апд, загальною площею 228.4 кв.м. в житловому будинку літ. А-5, що складає 1/1 частки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Умовами додаткової угоди №1 від 27 червня 2008 року сторони узгодили та доповнили випадки відповідальності, які стосуються порушень у відносинах між кредитором та іпотекодавцем.

Боржник ТОВ «ПП - Союз» належним чином не виконувало своїх зобов'язань по кредитному договору, тому станом на 06 квітня 2009 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 789 658 грн. 15 коп. та яка згідно із розрахунком складається з:

· 1 500 000 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту;

· 146 695 грн. 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

· 142 952 грн. 26 коп. - пеня.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні відносини, зокрема, кредитні.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства й у строки передбачені цим договором.

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, але позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 06 квітня 2009 року утворилася заборгованість.

За такого, відповідно до ст.ст.525,549-552,625,1048,1049,1054 ЦК України, умов кредитного договору та договорів поруки відповідач ОСОБА_4 та позичальник ТОВ «ПП - Союз» повинні відповідати за неналежне виконання останнім кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких її дій, а саме, сплатити заборговану та неповернуту частину кредиту, заборговані проценти за користування кредитом та пеню.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зобов'язаний був стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за основною сумою кредиту.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу про припинення договору поруки суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права. При цьому, колегія суддів виходить з огляду на наступне.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За правилами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст.ст.559,598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.22 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснив, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Разом з тим, якщо в договорі поруки передбачено, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим (п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

З матеріалів справи слідує, що від імені ТОВ «ПП - Союз» додатковий договір підписаний особисто ОСОБА_4, як директором підприємства. Зазначена обставина сторонами не оспорювалась.

За такого слід вважати, що останній знав про зміни до кредитного договору та надав свою згоду на це.

Отже, підстав для припинення обов'язку поручителя за вказаних підстав на час розгляду вказаної справи не було.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що під час встановлення зазначених фактів судом першій інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки не спростовують правильність висновку суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Рішення суду в частині визначення розміру боргу сторонами не оскаржується.

В той же час, рішення суду в оскаржуваній частині не у повній мірі відповідає положенням ч.4 ст.215 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі », згідно яких резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено);

висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено;

розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні;

вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде;

конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права;

розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України;

строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов'язаний або має право його допустити.

При об'єднанні в одне провадження кількох вимог або прийнятті зустрічного позову чи позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, має бути сформульовано, що саме ухвалив суд щодо кожної позовної вимоги.

Вирішуючи за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача тощо).

З системно-логічного аналізу виписаної норми та її судового тлумачення випливає висновок про те, що вирішуючи позови, про стягнення заборгованих за кредитними зобов'язаннями грошових сум, правова природа нарахування є різною, суди в обов'язковому порядку мають зазначати як загальний розмір вимог, так і всі його складові, що підлягають стягненню.

Місцевий суд такого не дотримався, і зазначив у резолютивній частині свого рішення лише загальний розмір стягнення, що не можна вважати вірним.

У зв'язку з цим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції, зазначивши крім загального розміру вимог, ще і його складові.

Керуючись ст.ст.303,309,310,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2009 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП - Союз» та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП - Союз» та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №05-215/08 від 12 травня 2008 року в загальному розмірі 1 789 658 (один мільйон сімсот вісімдесят дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят вісім) грн. 15 коп., яка утворилась станом на 06 квітня 2009 року та складається із: заборгованості за основною сумою кредиту - 1 500 000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., заборгованості за відсотками - 146 695 (сто сорок шість тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн. 89 коп., а також пеня - 142 962 (сто сорок дві тисячі дев'ятсот шістдесят два) грн. 26 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

суддя апеляційного суду

Миколаївської області Т.В. Серебрякова