22-ц/775/209/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Харитонова Г.Л.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23 " квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Зайцевої С.А.

Суддів: Соломахи Л.І.,Сороки Г.П.

При секретарі: Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 січня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4,уточнюючи редакцію позовної заяви в подальшому ,зазначив,що 24 березня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу дітей не мають. Спільне проживання з відповідачкою неможливо,у зв*язку з тим,що мають різні погляди на життя,відповідачка до нього погано відносилася,у зв*язку з чим ,виникали сварки, після чого відповідачка вигнала його з власного будинку . Однією сім*єю не проживають з березня 2012 року. Просив укладений з відповідачкою шлюб розірвати .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено : шлюб,зареєстрований 24 березня 2011 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області , актовий запис № 83 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. розірвано ,після розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2,ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про визнання недійсним з моменту державної реєстрації шлюбу, укладеного між сторонами з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2,ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити,рішення суду залишити без змін,надала письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2011 року (а.с.14). Дітей від шлюбу не мають.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того,що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з березня 2012 року,позивач наполягав на розірванні шлюбу,шлюб розпався, між сторонами склалися відносини ,що виключають спільне проживання .

Такі висновки суду першої інстанції є правильними,відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Відповідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, пред*являючи позов, ОСОБА_1 подана уточнююча позовна заява про розірвання шлюбу ,відповідно якої він просив розірвати шлюб на підставі ст.ст.104,112 СК України (а.с.28). В заяві зазначив,що сім*я розпалася та збереження її неможливе.

22 січня 2013 року ОСОБА_1 надав суду заяву про наполягання на розірванні шлюбу ,так як однією сім*єю з відповідачкою не проживають з березня 2012 року ,просив справу розглянути у його відсутності (а.с.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, ч. 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги , порушення судом першої інстанції норм процесуального права не встановлено ,оскільки відповідно вимог ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України, суд врахував ,що предмет і підставу позову визначає лише позивач. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині неспроможні.

Суд першої інстанції звернув увагу на зазначені положення закону , визначився з характером спірних правовідносин ,врахував основоположні норми сімейного права,які закріплюють принцип добровільності щодо припинення шлюбу,звернув увагу на те,що позивач пред*явив позов на підставі ст.112 СК України ,в обґрунтування якого наводив мотиви ,одним з яких було його бажання створювати сім*ю ,укладено шлюб,який не може бути збережено ,так як сім*я не склалася.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи ,надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Судом першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи , було правильно встановлено, що шлюб між сторонами розпався, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що суд першої інстанції не прийняв процесуальне рішення по вимогам про визнання шлюбу недійсним з підстав викладених позивачем у заяві,а тому підстави для вирішення цих позовних вимог у суді апеляційної інстанції відсутні (а.с.5-6).

Апеляційний суд з*ясовував у позивача та його представника ОСОБА_3, яка має юридичну освіту та представника позивача ОСОБА_2 шляхи вирішення позову про розірвання шлюбу, проте заяв від вказаних осіб про відмову від позову не надійшло,а тому суд апеляційної інстанції робить висновки стосовно законності рішення за позовними вимогами про розірвання шлюбу,та виходить з того ,що позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу та наполягав на розірванні шлюбу,відповідачка вказані вимоги визнала у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про неможливість позивача через психічний стан оцінювати ситуацію спростовуються матеріалами справи ,з яких вбачається,що вперше позивач був проконсультован психіатром 28 квітня 2012 року ,знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні з 28 квітня 2012 року по 31 травня 2012 року (а.с.53), тобто вже після реєстрації шлюбу .07 травня 2012 року надавав довіреність своїй доньці ОСОБА_2.У травні 2012 року звертався до суду з позовом про визнання правочину недійсним (а.с.10-11), продав від свого імені та від імені сина ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року квартиру (а.с.12),придбав за договором купівлі-продажу від 01 листопада 2011 року будинок (а.с.13),звертався із заявою про доприватизацію квартири у березні 2011 року (а.с.57).

Сам позивач у судовому засіданні апеляційного суду надавав послідовні пояснення щодо своїх дій по уточненню позовних вимог,також пояснював ,що по теперішній час займається громадською діяльністю,приймає участь у зборах.

Крім того,у судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2, стверджувала ,що вона не повідомляла відповідачку про психічну хворобу її батька-позивача по справі. Її батько позивач по справі не був обмежений цивільної дієздатності та не визнавався недієздатним,за станом здоров'я не є інвалідом.

Отже ніяких доказів того,що позивач при зміні позовних вимог не розумів наслідки рішення суду про розірвання шлюбу апеляційному суду не надано. Позивачем було отримано копію рішення про розірвання шлюбу 07 лютого 2013 року , проте намір оскарження рішення суду виник тільки після пред*явлення позовів про виселення відповідачки з будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину домоволодіння (а.с.41). Доводи апеляційної скарги у вказаній частині неспроможні, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

При встановленні зазначених фактів і постановленні рішення судом не було порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: