Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2015 Справа №1915/18661/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

при секретарі Зубко О.Я.,

за участі адвокатів Бочана І.П. та Мартищук Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до Острівської сільської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача Виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що зазначене майно належало на праві власності його батькові ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька він фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав з спадкодавцем по АДРЕСА_1, проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, оскільки, відсутній правовстановлюючий документ на даний житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами на ім'я спадкодавця.

До участі в справі як співвідповідача судом було залучено ОСОБА_5

В судовому засідання позивач вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Острівської сільської ради у судове засідання не з'явився, подавши заяву в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - адвоката Мартищук Л.П., котра проти задоволення позову заперечила та вказала, що спірне будинковолодіння належить їй в порядку спадкування за заповітом, складеним 22 квітня 2011 року в її користь матірю - ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті останньої, у визначений законом строк ОСОБА_5 звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за вказаним заповітом, згідно із яким ОСОБА_8 належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, заповіла її клієнтці, тобто ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке.

13 вересня 1952 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб, про що у книзі записів актів громадянського стану про шлюб ЗАГСу Кіровського району с. Красноярська 13 вересня 1952 року вчинено відповідний запис № 896 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Як встановлено у судовому засіданні, вказані особи є батьками позивача та відповідачки.

Виконком Тернопільської районної ради народних депутатів, розглянувши заяву ОСОБА_9 про дозвіл на продаж ОСОБА_7 та заяву ОСОБА_7 про дозвіл на купівлю, а також виписку з рішення зборів повноважених колгоспників колгоспу «Заповіт Леніна», прийняв 08 серпня 1978 року рішення № 300, згідно з яким ОСОБА_7 придбав незакінчений будівництвом житловий будинок /фундамент/ в с. Острів. ОСОБА_7 було зобов'язано виготовити необхідну документацію на право продовження будівництва житлового будинку.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 було розроблено та погоджено генеральний план забудови земельної ділянки площею 890 м2.

Сторонами у справі визнано, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає, той факт, що на вказаній земельній ділянці ОСОБА_7 завершив будівництво зазначеного будинку та звів систему надвірних будівель та споруд, котрі перераховані у технічному паспорті на цей об'єкт нерухомості (а.с.14). Однак правовстановлюючого документу на дане майно не виготовив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер про що у Острівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області 15 квітня 1986 року зроблено відповідний актовий запис № 4. Вказане засвідчує фотокопія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого повторно 28 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції.

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить, зокрема, частка у будинковолодінні по АДРЕСА_1.

На виконання постанови Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як вбачається з фотокопії витягу із особового рахунку НОМЕР_3 (по земельній шнуровій книзі № 161), головою двору у спірному будинковолодінні був ОСОБА_7, котрий обіймав робітничу посаду «прораба».

Отже усе домогосподарства відносилось до суспільної групи робітників та службовців.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України, котрі він виклав у своїй Постанові № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

З моменту набуття сімє'ю ОСОБА_7 недобудованого об'єкту в с. Острів (08 серпня 1978 року) до моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1) діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (введений в дію 01 січня 1970 року на підставі Указу Президії Верховної ради Української РСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» № 2476-VII від 29 грудня 1969 року), згідно з частиною 1 статті 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отож будинковолодіння по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і кожному з них належало по половині цього майна.

Тому, лише не ? частину вказаного майна відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7

На момент відкриття вказаної вище спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР 1963 р.) і саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 р.)

За життя ОСОБА_7 заповіту не складав, а отже має місце спадкування за законом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.)

Отож, після смерті ОСОБА_7 у нього було два спадкоємці першої черги: це його дружина ОСОБА_10 та син - ОСОБА_3, котрі претендували на рівні частки у спадковій масі, тобто по ? (? : 2 = ?) кожен.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. (п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р.)

Як вбачається з довідки № 1105 від 14 жовтня 2013 року, виданої сільським головою Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на момент смерті, ОСОБА_7 проживав та перебував на реєстраційному облікупо АДРЕСА_1. Разом із ним за даною адресою проживали та перебували на реєстраційному обліку:

· ОСОБА_8 - дружина;

· ОСОБА_11 - син;

· ОСОБА_12 - невістка;

· ОСОБА_13 - внук;

· ОСОБА_14 - внук.

·

Водночас довідкою № 1104 від 14 жовтня 2013 року, виданою сільським головою Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області підтверджується, що ті ж самі люди проживали і перебували на реєстраційному обліку у будинковолодінні по АДРЕСА_1, станом на 15 квітня 1991 року.

Таким чином, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, спадщину після померлого, ОСОБА_7 прийняли його дружина, котра в результаті отримала ? (? + ? = ?) та позивач, частка якого у зазначеному будинковолодінні складає ?.

Отже позивач прийняв спадщину за законом після смерті його батька, до складу якої входить ? частка у спірному будинковолодінні, однак через відсутність відповідного правовстановлюючого документа, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оформити на це майно право власності та розпоряджатись ним. Таке порушене право ОСОБА_3 слід захистити шляхом визнання за ним права власності на зазначений будинок з надвірними побудовами та спорудами.

У задоволенні решти його позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Окрім цього суд вважає за необхідне зазначити таке.

У своїй ухвалі від 18 червня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 172-174), задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_5 та скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції роз'яснив, що судам слід встановити яке майно належало на день смерті ОСОБА_8 та яку частку будинку згідно із заповітом вона могла передати у спадок.

Частиною 4 ст. 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла про що у книзі реєстрації смертей Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 03 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис № 5. Вказане засвідчує фотокопія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 03 квітня 2012 року Острівської сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

За життя, а саме 22 квітня 2011 року, ОСОБА_8 склала заповіт котрий був посвідчений секретарем Виконавчого комітету Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 13, відповідно до якого вона, належний їй на праві власності будинок, розташований по АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_5

Зважаючи на викладене вище та беручи до уваги, що частка ОСОБА_8 у спірному будинковолодінні на момент її смерті складала ?, то саме цією частиною майна вона могла розпорядитьсь, вчинивши зазначене вище заповідальне розпорядження.

Керуючись ст. 1217, 1261, 1268 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності за законом на спадкове майно за ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? ідеальних долей будинковолодіння в АДРЕСА_1, а саме: житлового будинку «А», літня кухня «Б», хлів «В», господарська будівля «Г», огорожа.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 519.50 гр. судового збору.

На винесене рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд, протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько