Справа №359/1214/15-ц
Провадження №2/359/863/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Саган В.М.,
за участю секретаря Репа А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики(розпискою), -
10.02.2015 року ОСОБА_1 через свого уповноваженого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що він позичив відповідачу грошові кошти у сумі 8 400 гривень, якій останній зобов'язався йому їх повернути до 01.09.2014 року. Вказані факти підтверджуються письмовою розпискою, яку відповідач написав власноруч. Таким чином між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. У встановлений у розписці строк і до сьогодні відповідач йому позичені гроші не повернув. Позивач неодноразово намагався повернути надані кошти. На його вимогу про повернення коштів, відповідач так не відреагував та до цього кошти не повернув, що свідчить про його небажання взагалі повертати вказані кошти. 03.12.2014 року з метою захисту прав та законних інтересів він уклав договір про надання правової допомоги. Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до додаткових витрат позивача у вигляді витрати коштів у розмірі 1 522 грн. 50 коп. Доказом надання правової допомоги є розрахунок суми винагороди за правову допомогу та платіжні доручення із відміткою банківської установи про їх перерахування. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути на його користь суму боргу у розмірі 8 400 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу 1 522 грн. 50 коп. та судові витрати.
В судове засідання представник позивача та позивач не з'явилися. Представник позивача 16.04.2015 року через канцелярію надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, обставини вказані у позові підтвердив та просив слухати справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заперечнь щодо позову та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував.
Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Судом встановлено, що за усним договором позики позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_2 8 400 гривень, про що було складено розписку.
Згідно розписки ОСОБА_2 зобов'язався повернути в строк до 01.09.2014 року позивачу ОСОБА_1 кошти в розмірі 8 400 гривень (а.с.7). На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення коштів, відповідач не реагував та до цього часу кошти не повернув.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1049 ч. 1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду, та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
Згідно із правовою позицією, сформульованою Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином відповідно до ст. 599 ЦК України.
Наслідки прострочення виконання за договором позики передбачені ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлюють, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням зазначених вище норм ЦК України та правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі укладених між ними договору позики, на підтвердження укладення якого позивачем надано відповідну розписку, видану відповідачем.
За умовами укладених між сторонами договорів позики, позивач передав відповідачу у власність кошти, а відповідач зобов'язувався повернути позивачам таку ж суму коштів (суму позики) у визначений сторонами договору позики строк, а саме: 01.09.2014 року.
При цьому, позивач умови укладеного договору позики виконав повністю, передав відповідачу у власність обумовлену договорами суму коштів, що підтверджується відповідною розпискою, водночас, відповідач, своїх зобов'язань за договором не виконав, оскільки не дивлячись на настання строків виконання зобов'язань за договором не повернув позивачу кошти.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 525, 629 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано оригінал розписки, виданої відповідачем, яка є борговими документами, а тому її наявність саме у позивача свідчить про існування заборгованості відповідача по цій розписці. У свою чергу, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу проведення із позивачем повного або ж часткового розрахунку за договором позики.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення ОСОБА_1 його права, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав узятих на себе за договором позики зобов'язань та не повернув позивачу кошти, одержані у позику, а відтак, порушене право позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 400 грн. суми основного зобов'язання та витрат на надання правової допомоги у розмірі 1522 грн.50 коп.
Відповідач до суду не оспорював указану боргову розписку з підстав її недійсності чи нікчемності.
Судові витрати, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, який сплатив їх при зверненні до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202,207, 509, 525, 526, 530, 599, 614, 625, 629, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 74, 79, 84, 88, 169, 209, 212 - 215, 224 -226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер:НОМЕР_2) борг у розмірі 8 400 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 1 522 грн. 50 коп., а разом 10 166 (десять тисяч сто шістдесят шість) грн. 10 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Суддя В.М.Саган