АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/977/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог: Червонослобідська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог: Червонослобідська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 19 жовтня 1991 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 липня 2010 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2011 року по справі № 2-975/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно якої проведено розподіл будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, що використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 та належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Позивачка вказувала, що згідно положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщеній на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання.

Згідно рішення Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 05 лютого 2003 року № 5-9 надано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га. Однак, відповідач ОСОБА_8 не отримав правовстановлюючий документ на землю та не провів реєстрацію свого права власності.

Позивачка вказувала, що вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням оформити право власності на земельну ділянку, однак ОСОБА_8 не вчинив жодних дій щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, що унеможливлює введення будинку в експлуатацію та реалізацію права позивачки на отримання у власність відповідної частини земельної ділянки.

Позивачка вказувала, що з моменту затвердження судом мирової угоди, якою встановлено право власності позивача на частину будівельних матеріалів, у неї виникло право на отримання у власність частини земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1, площею 655 кв.м. (тобто ? частина від 1 500 кв.м.).

Просила визнати за ОСОБА_6 право власності на частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1, яку було передано у власність ОСОБА_8 згідно рішення Червонослобідської сільської ради від 05 лютого 2003 року № 5-9 площею 655 кв.м..

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з рішення Червонослобідської сільської ради Черкаського району від 05 лютого 2003 року № 5-9 (а.с. 11) ОСОБА_8 надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1, площею 0,15 га.

Судом встановлено, що ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2011 року (а.с. 32-34) по справі № 2-975/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно умов якої проведено розподіл будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, що використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Також, судом встановлено, що на даний час ОСОБА_8 не оформив правовстановлюючий документ на надану йому земельну ділянку та не провів реєстрацію свого права власності у встановленому законом порядку. Крім того, сторонами не заперечено тієї обставини, що вони не ввели в експлуатацію житловий будинок садибного типу, що розташований по АДРЕСА_1 та не зареєстровано право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку.

Тому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки вищевстановленими обставинами справи, а саме тим, що сторони не набули у встановленому порядку права власності чи права користування на спірний будинок, умови мирової угоди не виконали, оскільки не ввели даний будинок в експлуатацію та не оформили права власності на нього, тому згідно положень ЗК України позивачка не набула права власності й на спірну земельну ділянку, оскільки за таких обставин право власності на земельну ділянку на даний час залишилось у Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Суд вважав, що позивачем не надано вмотивованих доказів в підтвердження позовних вимог, в тому підстав для задоволення позову не вбачав.

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вказано, що позивачем по справі (його довірителькою) за умовами мирової угоди, що затверджена ухвалою суду від 25 серпня 2011 року по справі № 2-975/11 фактично отримано у власність частину споруди - не введеного в експлуатацію житлового будинку садибного типу.

Апелянт вважає, що відповідно до вимог 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в даному випадку припинилося право власності Червонослобідської сільської ради на спірну земельну ділянку, враховуючи, що відповідач також не реалізував право отримати у власність земельну ділянку, тому, відповідно до обставин, що склалися в даних правовідносинах між сторонами, позивачка набула таке право власності шляхом отримання у власність незавершеного будівництвом будинку садибного типу.

Оскільки, судом першої інстанції не було враховано приведених в апеляційній скарзі доводів, які надавалися й під час розгляду районним судом позовної заяви, тому саме з цих підстав просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та визнати за ОСОБА_6 право власності на 92,1/211 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яку передано у власність ОСОБА_8 згідно рішення Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 05 лютого 2003 року № 5-9.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих сторонами в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою., на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлює, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 311 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що права на нерухоме майно виникають з моменту такої реєстрації. Таке ж положення визначає і ст. 125 ЗК України, згідно якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено і дану обставину підтвердили сторони, що ОСОБА_6 не зверталася до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області про виділення їй земельної ділянки. Відповідач же права власності на земельну ділянку не набув, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ, а саме державний акт чи свідоцтво на право власності на землю.

Сторони по справі не надали суду доказів, що ними виконано умови мирової угоди, а саме введено в експлуатацію та проведено державну реєстрацію права власності на недобудований будинок. Тому, районним судом правильно встановлено, що позивачка права власності чи права користування на житловий будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не набула, тому є правильним висновок про безпідставність посилання позивачки на положення ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України при обгрунтуванні своїх вимог.

Основною необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку є рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, однак наявність рішення не є моментом набуття права власності на земельну ділянку, так як стороні необхідно здійснити у встановленому порядку процедуру оформлення прав на землю, передбачену ЗК України.

Так, як жодна із сторін по справі не зареєструвала права власності на недобудоване домоволодіння, не ввели його в експлуатацію, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на відповідну частину земельної ділянки, оскільки власником даної спірної земельної ділянки в даному випадку є Червонослобідська сільська рада Черкаського району Черкаської області.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не вказано та жодним чином не доведено, які саме з підстав наведених в ст. 309 ЦПК України, можуть стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Пункт 3 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказує, що не вірно обраний спосіб захисту порушеного права не є підставою для відмови у відкритті провадження по справі чи повернення позовної заяви, але в певних випадках може бути підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем не надано ніяких обгрунтованих та підтверджуючих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом та його представником не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог: Червонослобідська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на частину земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :