АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/4236/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого Українець Л.Д.

суддів Крижанівської Г.В.

Оніщука М.І.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У мотивування вимог посилалася на те, що 11 січня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в якому народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що відповідач по сьогоднішній день не надає ніякої допомоги та не бере ніякої участі у вихованні спільної дитини.

Враховуючи наведене просила стягнути з відповідача на її користь аліменти, на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 24 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що ним надано докази про систематичний переказ коштів дружині на утримання доньки.

Звертає увагу на те, що вони проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство й спільно продовжують дбати про дитину, купуючи різні речі для домашнього використання.

Судом не досліджено оформлення ним кредитних договорів на купівлю ігрової приставки, планшета, телевізора, пральної машини інших речей господарчого призначення, які придбані для належного виховання та забезпечення не тільки дитини, а взагалі сім`ї.

Крім того до заяви про перегляд заочного рішення ним надано офіційні документи про перебування на його утриманні пристарілих батьків, які не можуть за рахунок лише своєї пенсії оплачувати медичні ліки, у зв`язку з чим він змушений дбати і про їх лікування.

Враховуючи наведене, вважає, що оскільки дитина та дружина фактично перебувають на його утримані, тому підстав для задоволення позовної заяви про стягнення аліментів не має і позивач не має жодного морального права звертатись з таким позовом.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, направила заяву з проханням справу розглядати в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 11.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 30 та видано Свідоцтво про шлюб від 11.01.2006 року серії НОМЕР_1 (а.с.3).

У сторін у шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 17.12.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 3424, що підтверджується Свідоцтвом про народження «Повторно» від 18.08.2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.4).

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач не надає допомоги та не бере участі у вихованні спільної дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції підставно виходив з його доведеності та обґрунтованості, а також з того, що до ухвалення судом рішення, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували наявність на утриманні інших неповнолітніх дітей, розмір доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 становить 1032 грн. на місяць.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання відповідача на те, що ним до заяви про перегляд заочного рішення додано документі, які впливають на розмір стягнутих аліментів, виходячи з наступного.

Платіжні доручення на оплату комунальних послуг не мають жодного відношення до розгляду справи про стягнення аліментів на дитину (а.с.27-30).

Платіжні доручення на переказ коштів на користь ОСОБА_2 за період з березня 2013 року по жовтень 2014 року не містять доказів, що відповідач здійснював сплату коштів саме на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31-46).

Кредитні договори, укладені відповідачем з метою купівлі товарів також не підтверджують купівлю товарів саме для виховання та належного розвитку дитини (а.с.47-64).

Довідка з військової частини НОМЕР_2 про перебування на утриманні відповідача, позивача, їх спільної доньки а також його батьків, не є належним підтвердженням перебування на утриманні ОСОБА_1 його матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 , оскільки не надано довідку про розмір пенсії батьків відповідача, та інші документи які б свідчили, що мати та батько відповідача потребують допомоги та отримують її саме від відповідача (а.с.25).

Виписка із медичної карти хворого від 12 листопада 2014 року не містить відомостей, що відповідач не здатний утримувати дитину через незадовільний стан здоров`я, як і не містить відомостей про те, що на підтримку стану здоров`я необхідно систематично нести фінансові витрати в значних розмірах (а.с.25).

Отже, відповідач не надав доказів порушення судом вимоги закону при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню.

Враховуючи вік дитини, факт її перебування на утриманні позивача, колегія суддів вважає, що відповідач є працездатною особою та має рівні обов`язки з позивачем по утриманню дитини й ним не надано доказів порушення судом вимог закону при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, тому погоджується з висновком суду про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на доньку у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно.

Крім того, колегія суддів виходить і з того, що аліменти хоч і стягнуті в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, проте за поясненнями ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, в грошовому еквіваленті ця сума складає 2 000 грн., що фактично є сумую, яка необхідна для утримання дитини такого віку для її повного та гармонійного розвитку.

Фактично відповідач згоден надавати дитині допомогу, проте не бажає це роботи на підставі виконавчого листа.

Колегія суддів вважає, що сама по собі ця обставина не може слугувати підставою для відмови в задоволені позову, оскільки в даному випадку мають бути захищені інтереси дитини на постійне та гарантоване матеріальне забезпечення, незалежно від взаємин батьків і бажання чи не бажання відповідача надавати допомогу добровільно.

Отже, суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: