Справа №464/9412/15-ц
пр.№ 2/464/2707/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2015 року суддя Сихівського районного суду м.Львова Чорна С.З., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_5

Статтею 109 ЦПК України встановлено загальне правило підсудності: позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати недійсним заповіт, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла на випадок своєї смерті належне їй на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 3,6967 га, розташовану в адміністративних межах Аврамівської сільської ради Монастирещенського району Черкаської області та 1/2 житлового будинку по вул.Моха, 8 у м.Львові, на користь ОСОБА_2

З огляду на наведені обставини, вважаю, що позов про визнання заповіту недійсним фактично виникає з приводу нерухомого майна земельної ділянки та частки квартири, оскільки у разі визнання заповіту недійсним позивач як спадкоємець після смерті своєї матері отримає право на спадкування спірного нерухомого майна.

Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, то позовна заява повинна розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна.

Суд також виходить з розяснень, що містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2013р. «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна предявляються відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України за місцезнаходженням майна.

Крім того, в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься розяснення, що позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна (п.1).

Таким чином, суд доходить висновку, що позовна заява подана позивачем з порушенням правил виключної підсудності, тому згідно з п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України позовна заява має бути повернена позивачеві для подачі до належного суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.4 ч.3 ст.121, ст.ст.209, 210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 5 днів з часу отримання її копії.

Суддя: Чорна С.З.