Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора,-

встановив:

У липні 2014 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом. Банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитом в сумі 47796,71 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 01.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №24-391/07-ШД на суму 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних.У забезпечення належного виконання умов кредитного договору був укладений договір поруки №24-391/07-ШД-П від 01 березня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_3 виступила перед Банком поручителем ОСОБА_2 У зв"язку з невиконанням умов договору станом на 25.05.2010 року відповідачі допустили заборгованість в сумі 95479,86 грн. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2010 року на користь Банку було стягнуто заборгованість в сумі 25718,00 грн. Проте позивач вважав, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Станом на 01.07.2014 року відповідачі належним чином не виконали зобов"язання і тому у них виникла заборгованість в загальному розмірі 47796,71 грн. за період з 26.05.2010 року по 01.07.2014 року, що складається із:

- щомісячної комісії в сумі 10237,50 грн.

- пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії в сумі 37559,21 грн.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.11.2014 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 47796,71 грн., що складається з:

-10 237,50 грн., донарахованої щомісячної комісії за користування кредитними коштами в період з 26 травня 2010 року по 01 липня 2014 року;

-37 559,21 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне та неповне дослідження доказів по справі та їх оцінку, неповноту встановлення обставин справи, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 24-391/07-ШД про надання кредиту в сумі 15 000 гривень на строк до 28 лютого 2010 року (а.с.9-13).

01.03.2007 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки №24-391/07-ШД-П, за яким остання взяла на себе зобов"язання відповідати перед Банком за виконання боржником умов кредитного договору (а.с.14-16).

Згідно з рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2010 року з відповідачів в солідарному порядку на користь Банку було стягнуто заборгованість за цим же кредитом в сумі 25718 грн.(а.с. 26).

У червні 2014 року відповідачі зазначене судове рішення виконали в повному обсязі.

Задовольняючи вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами продовжують існувати договірні правовідносини.

Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо.

Обгрунтовуючи свої вимоги, Банк посилався на передбачені умовами кредитного договору сплату комісії та пені.

При цьому зазначав, що заборгованість по донарахованій за період з 26.05.2010 року по 01.07.2014 року (поза межами строку дії договору) щомісячній комісії становить 10237,50 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії - 37559,21 грн.

Разом з тим, судом не враховано, що в даному випадку вже мало місце стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6 - 116 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, за умови ухвалення та виконання відповідачами судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахування комісії за користування кредитом і неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

При цьому вимоги про застосування до відповідачів способів відповідальності, які можуть бути застосовані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, Банком не заявлені.

За наведених обставин підстав для задоволення позову не було.

У зв"язку з цим та відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,303,304,307, 309,313,314,316 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 листопада 2014 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: