Справа № 761/7699/15-ц
Провадження №2/761/4245/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

20 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та застосування двосторонньої реституції,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договори банківського вкладу недійсними та застосувати наслідки двосторонньої реституції, посилаючись на те, що 12.03.2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Піврічний» № 759309/2014 в доларах США та договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Конвертаційний «Піврічний» № 759282/2014 в євро. Позивач розмістив в банку строкові вклади відповідно в доларах США та євро, на строк 13 місяців. Починаючи з 20.10.2014 року відповідач почав частково повертати кошти по депозиту в доларах США, але кошти повертав в гривнях, мотивуючи тим, що валюта в банку відсутня. До 21.11.2014 року відповідач повернув позивачу по депозиту в доларах США 2050 доларів США, але в гривневому еквіваленті, у розмірі 27138,79 грн. Решту коштів відповідач повернув 05.02.2015 року по депозиту в доларах США 331,69 доларів США в гривневому еквіваленті, у розмірі 5025,92 грн. та кошти по депозиту в євро в гривневому еквіваленті у розмірі 22259,85 грн. Вважає, що відповідач порушив умови договорів, оскільки свідомо уклав договори без реального настання правових наслідків обумовлених ними, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

12.03.2014 року позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Піврічний» № 759309/2014 в доларах США, відповідно до якого позивач розмістив депозит на суму 2249,46 доларів США, на строк 13 місяців з щомісячною виплатою процентів за ставкою 12 % річних (а.с. 8).

12.03.2014 року позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! Конвертаційний «Піврічний» № 759282/2014 в євро, відповідно до якого позивач розмістив депозит на суму 1109,88 євро, на строк 13 місяців з щомісячною виплатою процентів за ставкою 11,5 % річних (а.с. 9).

12.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявами про повернення банківських вкладів у розмірі 2249,46 доларів США та 1109,88 євро (а.с. 10-11).

26.09.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявами про повернення банківських вкладів у розмірі 2249,46 доларів США та 1109,88 євро (а.с. 14-15).

Згідно заяв на видачу готівки відповідач повернув позивачу кошти по депозиту в доларах США в гривневому еквіваленті в сумі 32164,71 грн., по депозиту в євро в гривневому еквіваленті в сумі 22259,85 грн. (а.с. 18-23).

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з аналізу зазначених норм суд приходить висновку, що позивачем не доведено факт того, що на момент вчинення правочину відповідач свідомо уклав договори без реального настання правових наслідків обумовлених ними.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на те, що позивачем при розгляді справи суду не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами договорів з порушенням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 22, 215, 216, 203 ЦК України, ст. ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та застосування двосторонньої реституції - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: