АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1120/15 Головуючий 1 інст. - Юхименко О.М.
Справа № 622/1058/13-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: житлові УХВАЛА
«02» березня 2015 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, Золочівського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області, третя особа - Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області про виселення з приватного житлового будинку,-
в с т а н о в и л а:
У серпні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення сервітуту на користування житловим будинком та надвірними будівлями, який ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2014 року - залишено без розгляду.
Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_1 не визнала і у листопаді 2013 року звернулася до суду з зустрічним позовом про виселення з приватного житлового будинку до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, Золочівського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області, який в подальшому уточнила.
В обґрунтування свого позову посилалася на те, що згідно рішення Золочівського районного суду Харківської області від 26.04.2011 року за нею після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом. Зазначила, що вказаний будинок складається з двох квартир та має два виходи. Першу квартиру займає вона разом з донькою ОСОБА_9, другу квартиру - син ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3, їх син ОСОБА_4, дружина сина ОСОБА_3 та їх малолітні діти - дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Зазначила, що проживання разом з відповідачами в одному будинку стало нестерпним, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зловживають спиртними напоями, часто влаштовують сварки та бійки, принижують її перед сусідами. Вказала, що їй неодноразово доводилось звертатись до правоохоронних органів. Через неправомірну поведінку відповідачів, відсутності нагляду за малолітніми дітьми 09.01.2013 року о 12:45 сталася пожежа, внаслідок чого знищено її майно на суму 2240,00 грн. В утриманні будинку, його ремонті після пожежі, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідачі участі не приймають, чим завдають їй значних матеріальних збитків.
Просила виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Золочівський районний сектор державної міграційної служби України у Харківській області зняти відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстрації з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; судові витрати стягнути з відповідачів на її користь.
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилалася на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що доказів для виселення відповідачів з спірного будинку позивачем не надано.

Право громадян на житло передбачено ст.ст. 47, 48 Конституції України та ст.1 ЖК України.

Відповідно до ст.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що з 17 травня 2011 року ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за заповітом належить житловий будинок АДРЕСА_1, ? частину якого на підставі договору дарування від 22 серпня 2013 року вона подарувала ОСОБА_9 Виділу часток не було. Спірний будинок складається з двох квартир та має два окремих виходи. В спірному будинку зареєстровані і проживають родина ОСОБА_1: мати ОСОБА_1 - з 14.03.1977 року, її діти: донька ОСОБА_9 - з 19.08.1989 року, та син ОСОБА_2 - з 25.04.1986 року, його дружина ОСОБА_3 - з 07.06.1986 року, їх син ОСОБА_4 - з 27.11.2000 року, та малолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 - з 20.03.2014 року, його дружина ОСОБА_3 - з 2012 року без реєстрації проживає разом з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вселилися та зареєстровані ще за час життя мати ОСОБА_1 - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживали на тій частці будинку, на якій проживають і зараз. Іншого житла відповідачі не мають.

Судом встановлено, що з 2013 року між сторонами склалися неприязні відносини, зокрема між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Так, постановою Золочівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2013 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення сварки з його тіткою ОСОБА_9

Із змісту статті 116 ЖК України вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі цієї статті осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Направлення ОСОБА_2 в Харківську наркологічну обласну лікарню первинно на консультацію у 2008 році, неприязні відносини між сторонами та акт про пожежу від 09.01.2013 року не можуть бути, виходячи з змісту ст. 116 ЖК України, підставами для виселення відповідачів з спірного будинку. Постановою слідчого СВ Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 30 вересня 2014 року закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Постанова є чинною.

Із акта від 30.05.2013 року, складеного комісією в складі голови вуличного комітету АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та жителів АДРЕСА_1 та акта від 14.04.2014 року, складеного комісією в складі депутата Фіськівської сільської ради ОСОБА_11 та жителів АДРЕСА_1 не вбачається, що відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними у спірному будинку. Навпаки в цих актах зазначено, що сім'я ОСОБА_2 приймає участь у будівництві підсобних будівель і споруд, утримує частину будинку, в якому мешкає, в належному стані, покращує його благоустрій.

Доказів руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття (зловживання відповідачами спиртними напоями, приниження ОСОБА_1 перед сусідами, систематичні образи, сварки, бійки) матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції відповідно до ст. 60 ЦПК України їх не надано.

Посилання ОСОБА_12 на те, що вона не надавала згоди на проживання та реєстрацію малолітніх дітей є безпідставними.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року із змінами та доповненнями та ч. 1 ст. 65 ЖК України закріплено право малолітніх на проживання разом зі своїми батьками, у зв'язку з чим на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди не потрібно.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що відповідачі не приймають участі в оплаті послуг за електроенергію та газ, не сплачують орендну плату, є також безпідставними, оскільки із наданих в суді апеляційної інстанції довідок Золочівської дільниці газопостачання вбачається, що заборгованість у відповідачів відсутня. З листопада 2014 року у зв'язку з укладанням договору з ОСОБА_1 на частці будинку, де проживають відповідачі, відключили газ. ОСОБА_1, як співвласник житлового будинку позову до суду до відповідачів щодо стягнення з них заборгованості за послуги, зокрема з електроенергії не пред'являла. Договору оренди з відповідачами вона також не укладала.

Посилання ОСОБА_9 на те, що відповідачами також порушені її права як співвласника спірного житлового будинку, тому позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити, судовою колегією не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позову до відповідачів ОСОБА_9 не заявляла, її вимоги в суді першої інстанції не розглядалися, тому не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, правильно зазначив, що підстав для виселення відповідачів з спірного будинку, виходячи з вимог статті 116 ЖК України, не вбачається.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії