АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №755/17152/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/107/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
27 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просила стягнути з нього на свою користь шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 51 300 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 20 квітня 2014 року з вини ОСОБА_1, який проживає поверхом вище, належна їй квартира була затоплена внаслідок того, що в квартирі ОСОБА_1 було зірвано рушникосушарку. В результаті залиття квартири їй завдано матеріальної шкоди на суму 51 300,00 грн., однак ОСОБА_1 не погоджується у добровільному порядку відшкодувати завдано шкоду. Також в результаті пошкодження належного їй майна вона зазнала душевних страждань.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну залиттям квартири, у розмірі 51 300 грн., та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення було відмовлено.

15 жовтня 2014 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди у меншому розмірі. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що у звіті про оцінку збитків, завданих залиттям квартири, фігурує кількість матеріалів та робіт, необхідних для повного оздоблення квартири, а не відшкодування збитків, завданих залиттям квартири. Апелянт вказав, що в ОСОБА_7 про залиття від 22 квітня 2014 року вказано лише приблизний перелік пошкоджень. На думку апелянта, рахунок - фактура від 26 травня 2014 року не є належним доказом заподіяння збитків, а тому не повинен братися до уваги. Апелянт вважає безпідставним стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., так як будь-яких доказів на підтвердження даної вимоги суду надано не було. Додатково апелянт зазначив, що ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості подати докази на підтвердження заперечень проти позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_4 апеляційну скаргу просили відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 серпня 2004 року (а.с. 53-54).

У вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4, що підтверджується довідкою форми 3 виданої ЖРЕО №409 11 червня 2014 року (а.с. 79).

22 квітня 2014 року належну ОСОБА_3 квартиру було залито з розташованої поверхом вище квартири № 35, про що комісією у складі інженера, майстра з ремонту, майстра технічної дільниці складено акт, в якому зазначено, що причиною залиття стало відірвання у квартирі № 35 рушника-сушарку. При комісійному обстеженні квартири №19 виявлено сліди залиття на стелі: в кімнаті, кухні, санвузлі, ванній кімнаті, на стінах: в кімнаті, санвузлі, на підлозі в кімнаті. Кавролін тапаркетна дошка мокрі (а.с. 62).

У квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_1, що підтверджується довідкою форми 3 від 30.04.2014 року та офіційними даними адресного бюро (а.с. 80, 93).

Згідно висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття, який складений ТОВ «Агентство Експертної оцінки», ринкова вартість проведення відновлювального ремонту становить 51 300,00 грн. (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та виходив з того, що залиття квартири позивача сталося з вини ОСОБА_1, а тому з нього підлягає стягненню матеріальна шкода 51 300 грн. та моральна шкода у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.ч. 4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту викладеного випливає, що обов'язок доказування розподіляється таким чином, що позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Факт заподіяння ОСОБА_3 збитків з вини ОСОБА_1 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не заперечувався.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено факт залиття квартири ОСОБА_3 з вини власника розташованої поверхом вище квартири, так як відповідачем не надано доказів, що спростовують вказаний висновок суду першої інстанції.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що висновок про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття, який складений ТОВ «Агентство Експертної оцінки», не є належним доказом розміру заподіяних позивачу збитків, колегія суддів виходить з того, що будь-яких доказів заподіяння збитків позивачу у меншому розмірі суду відповідачем суду не надано. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року за клопотанням представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок залиття її квартири 20 квітня 2014 року, однак відповідачем не оплачено її проведення, а тому ухвала суду про призначення експертизи виконана не була.

Також безпідставним, на думку колегії суддів, є посилання апелянта на те, що рахунок-фактура від 26 травня 2014 року не є доказом, що підтверджує матеріальні збитки позивача, оскільки вартість відновлюваного ремонту була визначена судом першої інстанції на підставі висновку ТОВ «Агентство Експертної оцінки», що не спростований ОСОБА_1

Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, так як належне ОСОБА_3 майно було пошкоджено, що завдало їй душевних страждань. Водночас враховуючи співмірність моральної шкоди із заподіяною позивачу майновою шкодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням принципів розумності і справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди.

Отже, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року є таким, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. й ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді