Провадження 2/127/1071/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - приватні нотаріуси Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Ірина Іванівна, Куранова Оксана Олександрівна, служба у справах дітей Вінницької міської ради як представник органу опіки і піклування про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, за позовами третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Ірина Іванівна, служба у справах дітей міської ради як представник органу опіки і піклування про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в :

24.04.2008 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним.

Протягом розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнялись і змінювались, останній раз 28.10.2013 року (а.с. 99-100 т.4).

ОСОБА_5 позов мотивувала тим, що вона є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 25.04.2002 року разом із дружиною - ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 він приватизував квартиру АДРЕСА_1 - по 1/3 частці кожному. 02.05.2004 року ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 31.01.2006 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видали на ім`я ОСОБА_11 довіреності на продаж 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 і 22.12.2006 року ОСОБА_11, діючи за вказаними довіреностями, продав 2/3 частки квартири своїй дружині ОСОБА_6 Даний договір укладений з порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України, оскільки дружина ОСОБА_11 придбавала майно у спільну сумісну власність, тобто продавець ОСОБА_11 діяв в своїх інтересах і набув у власність ? частку від 2/3 спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер і після його смерті відкрилась спадщина. Все своє майно він заповів сину - ОСОБА_11, проте на підставі ст. 1241 ЦК України ОСОБА_5, мала б успадкувати обов`язкову частку у спадщині. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач ОСОБА_6 самостійно розпорядилась майном спільної сумісної власності і уклала договір дарування 2/3 часток квартири на користь неповнолітнього сина ОСОБА_12, і цим позбавила ОСОБА_5 отримати обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи те, що договір дарування суперечить чинному законодавству, просила також визнати його недійсним на підставі ст. 203 ЦК України (а.с. 99-100 т. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с. 172 т.4).

02.06.2014 року залучено до участі в справі правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (а.с. 183 т. 4).

14.04.2010 року вступила у справу третя особа - ОСОБА_9, пред`явивши позов до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу (а.с. 92-93 т. 2).

12.05.2010 року вступила у справу третя особа - ОСОБА_10, пред`явивши позов до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу (а.с. 111-112 т. 2).

31.08.2010 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10 уточнили позовні вимоги (а.с. 6-7 т. 3, а.с. 11-12 т.3).

Позови третіх осіб із самостійними вимогами мотивовані тим, що ОСОБА_11, діючи по довіреностям від 31.01.2006 року на продаж по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1, вступивши у зловмисну домовленість із своєю дружиною - ОСОБА_6, діючи в своїх власних інтересах, продав 22.12.2006 року 2/3 частки квартири за значно заниженою вартістю своїй дружині - ОСОБА_6 На підставі ст. 60 СК України ОСОБА_11 набув права спільної сумісної власності на 2/3 частки квартири. Грошей за продаж 2/3 часток ні ОСОБА_9 ні ОСОБА_10 не отримали. На підставі ч. 1 ст. 232, ч. 3 ст. 239 ЦК України просили визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 22.12.2006 року кожен в своїх частках (а.с. 6-7 т. 3, а.с. 11-12 т. 3).

21.12.2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залучено в якості співвідповідачів у справі за позовом ОСОБА_5 (а.с. 2а т. 2).

Разом з тим, 10.10.2013 року в зв`язку з надходженням від представника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заяв про залучення їх до участі в справі в якості третіх осіб із самостійними вимогами і прийняття до розгляду їх позовів до ОСОБА_6, Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі ст. 34 ЦПК України постановлено ухвалу про залучення ОСОБА_9, ОСОБА_10 до участі в справі за позовом ОСОБА_5 в якості третіх осіб із самостійними вимогами і прийнято до розгляду їх позовні заяви. В судовому засіданні представник позивача та відповідач ОСОБА_6 не заперечували щодо залучення третіх осіб (а.с. 88 т. 4).

Крім того, в даній справі приймають участь в якості третіх осіб без самостійних вимог приватні нотаріуси Павлюк І.І., Куранова О.О., служба у справах дітей міської ради як представник органу опіки і піклування.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_5 - ОСОБА_1 позов підтримав, надав письмові пояснення і зазначив, що права ОСОБА_5 порушені договором купівлі-продажу і договором дарування, оскільки вона є спадкоємцем ОСОБА_11 і мала б отримати обов`язкову частку у спадщині. Також вважає, що були порушені інтереси самого ОСОБА_11 і її онука - ОСОБА_12 Представник ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_11, укладаючи договір купівлі-продажу, діяв в своїх інтересах, крім того,

він не передав гроші, отримані від продажу квартири, своїм довірителям - ОСОБА_9 і ОСОБА_10, що свідчить про зловмисну домовленість продавця і покупця. ОСОБА_9 і ОСОБА_10, в свою чергу, висловили майнові претензії до ОСОБА_5 після смерті її сина, як кредитори. Дані обставини підтверджуються позовом, який ОСОБА_11 подав до ОСОБА_9 в липні 2007 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якому він сам зазначив, що гроші не передавалась. Позов залишений без розгляду. Про купівлю-продаж квартири ОСОБА_5 дізналась під час відкриття спадкової справи і одразу повідомила про це ОСОБА_9, яка теж не знала про купівлю-продаж. Також вважає, що обидва договори укладені з численними недоліками і порушеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. Нотаріус Павлюк І.І. перед укладенням договору не перевірила дійсність довіреностей, не отримала витяги з реєстрів, і мала б розуміти, що ОСОБА_11, як представник, діє в своїх інтересах. Нотаріус Куранова О.О., знаючи, що 2/3 частки майна придбано у спільну сумісну власність, безпідставно посвідчила договір дарування ОСОБА_6 на користь неповнолітнього ОСОБА_12, без належного отримання дозволу органу опіки і піклування, тому просив на підставі ст.ст. 203, 215, ч. 1 ст. 232, ч. 3 ст. 238 ЦК України визнати недійсними дані договори.

Представник третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - ОСОБА_3 позови підтримала за викладених обставин. Повідомила, що про купівлю-продаж квартири ОСОБА_9 і ОСОБА_10 дізналась від ОСОБА_5 приблизно в грудні 2007 року, тому подаючи позови в квітні і травні 2010 року відповідно строк позовної давності не пропустили. Вважає, що договір укладений з порушенням вимог ч. 3 ст. 238, ч. 1 ст. 232 ЦК України, тому має бути визнаний недійсним. Зловмисна домовленість ОСОБА_11 як представника продавців і ОСОБА_6 як покупця полягає в тому, що продаж квартири вчинено за ціною, що була значно нижча від дійсної, гроші насправді від покупця продавцям не передавались, крім того, ОСОБА_11 діяв в своїх інтересах, одночасно продаючи і придбаваючи майно у спільну сумісну власність. Додала, що питання про застосування наслідків недійсності правочину вони не ставлять. Крім того, вважає, що договір дарування 2/3 часток квартири порушив права ОСОБА_5 як спадкоємця обов`язкової частки у спадщині, тому просила задоволити її позов.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 66-77). Суду пояснила, що 31.01.2006 року ОСОБА_11 передав ОСОБА_9 гроші за квартиру в сумі 12 500 доларів США і в той самий день вона і ОСОБА_10 видали довіреності на право продажу квартири. Одразу договір купівлі-продажу вони не укладали, оскільки мали на меті придбавати нову квартиру для сім`ї. Крім того, ОСОБА_10 отримав квартиру від університету, від якої відмовився ОСОБА_11 на його користь, тому вона вважає, що повністю із ОСОБА_9 і з ОСОБА_10 вони розрахувались і їх права не порушені. В 2006 році ОСОБА_11 важко захворів і лише в 2007 році після лікування за кордоном з боку ОСОБА_5 і ОСОБА_4 почались інтриги та з`явились позови до суду. ОСОБА_11 завжди хотів, щоб квартира належала ОСОБА_11, тому він зробив заповіт і подав нотаріусу заяву про згоду на відчуження квартири на користь сина.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 позови не визнала. Пояснила, що права ОСОБА_5 жодним чином не порушені ні договором купівлі-продажу ні договором дарування, оскільки на момент смерті ОСОБА_11 не належали 2/3 частки квартири як спільна сумісна власність. Про це також зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року. Вважає, що до вимог ОСОБА_9 і ОСОБА_10 слід застосувати строк позовної давності, оскільки вони знали про смерть ОСОБА_11 і на підставі ст. 1281 ЦК України могли пред`явити вимоги до спадкоємців, проте позов пред`явили лише в 2010 році. Ніякої зловмисної домовленості між ОСОБА_11 і ОСОБА_6 не існувало, оскільки ОСОБА_11 віддав гроші ОСОБА_9 за квартиру в січні 2006 року, а сину ОСОБА_13 відступив своє право на квартиру від університету, взамін чого бувша дружина і син видали довіреності на розпорядження спірною квартирою. Також вважає, що доказом розрахунку свідчить відмова від позову ОСОБА_9 до ОСОБА_14 про стягнення з нього компенсації за частку в квартирі. З того часу будь-яких претензій вони не пред`являли.

В судовому засіданні приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. пояснила, що договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_11 і ОСОБА_6 вона посвідчила в лікарні ім.Пирогова, сторони повідомили, що гроші продавцям вони сплатили. Також ОСОБА_11 подав заяву, що квартира придбавається у спільну сумісну власність і за спільні кошти. Вважає, що він діяв в інтересах довірителів, тому договір є дійсним і підстав для застосування ч. 3 ст. 238 ЦК України немає. З приводу рішення покладалась на думку суду.

Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Куранова О.О. в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради як органу опіки і піклування Манзюк Н.В. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи містяться її заяви про розгляд справи у її відсутність. Просила ухвалити рішення не порушуючи прав неповнолітнього ОСОБА_12

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_5, задоволенню не підлягає, а позови третіх осіб із самостійними вимогами - ОСОБА_9, ОСОБА_10 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.2002 року, згідно рішення виконкому Вінницької міської ради № 559, квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - по 1/3 частці (а.с. 95 т. 2).

31.01.2006 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видали довіреності на ім`я ОСОБА_11, посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденко А.Б., на продаж 1/3 частки кожного в даній квартирі. Довірителі також уповноважили представника отримати належні їм гроші. В довіреностях є застереження, що представник не може виконувати дії, прямо заборонені чинним законодавством, а також зазначено, що нотаріусом роз`яснено зміст ст. 238 ЦК України (а.с. 154, 155 т. 2).

22.12.2006 року ОСОБА_11, від імені ОСОБА_9, ОСОБА_10 як продавців, уклав договір купівлі-продажу 2/3 часток квартири АДРЕСА_4 із своєю дружиною - ОСОБА_6, яка діяла як покупець, за ціною 20 335 грн. При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_11 подав заяву нотаріусу про те, що дає згоду на укладання договору про купівлю даної квартири його дружиною - ОСОБА_6 і підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю і придбана квартира буде також об`єктом права спільної сумісної власності. Договір укладається в інтересах сім`ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними, укладання договору відповідає спільному волевиявленню (а.с. 10.т. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

За змістом даної статті представник має право і зобов`язаний вчиняти правочини лише в інтересах того, кого представляє.

Разом з тим, ОСОБА_11, укладаючи договір купівлі-продажу частки квартири із ОСОБА_6, з якою перебував в зареєстрованому шлюбі, діяв у своїх інтересах та в інтересах своєї сім`ї, оскільки за правилами ст. 60 СК України частка квартири стає об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_11 і ОСОБА_6

При цьому суд також враховує, що частка квартири продана за інвентаризаційною оцінкою - 20 355 грн., а не за її дійсною вартістю.

Продавці ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заперечили факт отримання від представника грошей за продаж їх часток і в позовах зазначили, що про договір купівлі-продажу дізнались приблизно в грудні 2007 року, після смерті ОСОБА_14

В матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку ОСОБА_11 із продавцями, тому твердження ОСОБА_6 про передачу ОСОБА_9 12500 доларів США є необґрунтованими. Представник відповідача ОСОБА_2 стверджувала, що доказом розрахунку є та обставина, що в 2005 році ОСОБА_9 залишила без розгляду свій позов до ОСОБА_11 про стягнення з нього грошової компенсації 1/3 частки квартири, разом з тим, дані обставини не були встановлені судом при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду, тому суд не вважає позовну заяву належним доказом розрахунку в розумінні ст. 58 ЦПК України. Крім того, не є формою розрахунку за оскаржуваним договором купівлі-продажу передача у власність ОСОБА_10 квартири по АДРЕСА_7, оскільки дане житло він отримав ще в 2003 році від Вінницького національного аграрного університету за власною заявою і на підставі рішення профкому та трудового колективу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

Враховуючи наведені обставин суд прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 в частині відчуження 1/3 частки ОСОБА_9 і 1/3 частки ОСОБА_10 слід визнати недійсним як такий, що укладений з порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, тому позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При ухваленні даного рішення суд враховує правові позиції Верховного Суду України, висловлені при розгляді справи № 6-5цс12 від 14.03.2012 року.

Позов в частині застосування наслідків недійсності правочину, в тому числі щодо визнання недійсним договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не пред`являли.

При обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_9 і ОСОБА_10 також посилались на ч. 1 ст. 232 ЦК України як на правову підставу позову, разом з тим, в судовому засіданні не було доведено факт зловмисної домовленості представника однієї сторони із другою стороною та умислу в діях представника. Занижену вартість квартири, придбання частки у спільну власність суд вважає тими обставинами, що характеризують власний інтерес ОСОБА_11 як представника на вчинення правочину від імені особи, яку він представляв.

Також не підлягає застосуванню строк позовної давності, про який заявила ОСОБА_6, оскільки вона ж в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не було відомо про укладений договір купівлі-продажу, гроші 22.12.2006 року і після цієї дати продавцям не передавались. Самі позивачі і ОСОБА_5 стверджували, що про дані обставини вони дізнались після заведення спадкової справи ОСОБА_11, тобто в грудні 2007 року, тому пред`являючи позов в квітні і травні 2010 року вони не порушили трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України.

Суд також прийшов до висновку, що вказаним договором купівлі-продажу частки квартири жодним чином не були порушені права ОСОБА_5, яка, до того ж, не була стороною правочину, тому її позов в частині визнання недійсним цього договору на підставі ст.ст. 232, 238 ЦК України задоволенню не підлягає. Твердження представника позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 мала б успадкувати обов`язкову частку, тому договір слід визнати недійсним, необґрунтовані.

В судовому засіданні також було встановлено, що у вересні 2007 року ОСОБА_11 надав письмову нотаріально посвідчену заяву про згоду на дарування малолітньому сину ОСОБА_12 2/3 часток квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_12, 2004 р.н., від імені якого на підставі рішення виконкому Вінницької міськради № 1015 від 24.04.2008 року діяла головний спеціаліст відділу опіки і піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування служби у справах дітей Вінницької міської ради Манзюк Н.В., уклали договір дарування, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_12 набув права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_6 (а.с. 154 т. 5).

Позов про визнання даного договору дарування недійсним пред`явила ОСОБА_5, оскільки вважала, що за попереднім договором купівлі-продажу ОСОБА_11 набув права спільної сумісної власності на 2/3 частки квартири, проте дружина ОСОБА_6 одноосібно розпорядилась цим майном, подарувавши сину.

Позов ОСОБА_5 в частині визнання недійсним договору дарування також не підлягає задоволенню, оскільки враховуючи висновок суду про недійсність договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири на підставі позовів третіх осіб, ОСОБА_11 не набув права спільної сумісної власності на дане житло, тому права ОСОБА_5, як спадкоємця, цим договором також не порушені, а самі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 таких вимог не пред`явили.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові Пленуму № 5 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10 підлягає стягненню по 45,50 грн. судових витрат (а.с. 91, 110 т. 2).

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 232, 237, 238, 257, 261 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позови ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчений 22.12.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрований в реєстрі № 6880, в частині відчуження 1/3 частки квартири, що належала на праві власності ОСОБА_9.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчений 22.12.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрований в реєстрі № 6880, в частині відчуження 1/3 частки квартири, що належала на праві власності ОСОБА_10.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10 по 45,50 грн. судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_4, яка є правонаступником ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - приватні нотаріуси Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Ірина Іванівна, Куранова Оксана Олександрівна, служба у справах дітей Вінницької міської ради як представник органу опіки і піклування про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: