Справа № 206/896/15-ц
У Х В А Л А

04 березня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Маймур Г.Я,

за участю секретаря Бердиклічевої Т.Р,

представника заявника ОСОБА_1М,

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська подання Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове входження до житла боржника для виконання судового рішення за виконавчим листом №206/235/14ц від 24 липня 2014р. по цивільній справі про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам в сумі 19028грн.06коп, суд -

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2015р. державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про примусове входження до житла боржника по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Представник заявника в судовому засіданні подання підтримала та прохала задовольнити, посилаючись на те, що це потрібно для виконання судового рішення, але понятих неможливо було знайти, оскільки це було вдень.

Заінтересована особа ОСОБА_2 вважала подання правомірним і пояснила, що у ОСОБА_3 по суті майна немає, окрім телевізора та пральної машини, але необхідно стягнути з нього кошти.

Заінтересована особа ОСОБА_3 до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений.

Вислухавши представника заявника, заінтересовану особу та розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні подання потрібно відмовити за наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-940/08, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська 16.07.2008р.

23 квітня 2014р. державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: вул.Ілларіонівська, 20/10, м.Дніпропетровськ під час якого було встановлено, що боржник мешкає за адресою, але двері у квартирі зачинені, на дзвінки у двері не відповідає.

4 лютого 2015р. державним виконавцем було повторно здійснено вихід за адресою: Ілларіонівська, 20/10, м.Дніпропетровськ під час якого було встановлено, що двері до приміщення зачинено та на стукіт та дзвінки ніхто не відкриває, тому державним виконавцем було залишено розрахунок заборгованості.

Державний виконавець вважає, що боржник злісно ухиляється від сплати аліментів, рішення суду не виконує, до відділу ДВС за викликами не зявляється, а перевірити майновий стан боржника за місцем мешкання не має можливості. Заборгованість по аліментам станом на 1.02.2015р. складає 30280грн.45коп.

На підставі викладеного державний виконавець наполягала винести ухвалу про примусове входження до житла боржника.

Згідно ст.376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948р,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966р. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 р, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р, п.1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948р, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (частина перша статті 55 Основного Закону України, стаття 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

З наданих суду матеріалів не вбачається, що державним виконавцем були вжиті заходи та не надані достатні докази, щодо виявлення наявності у боржника коштів в установах банків, та інших кредитних організаціях, наявності рахунків в цінних паперах у депозитаріях, та цінних паперів на які можливо звернути стягнення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець просить дати дозвіл на примусове проникнення за адресою: Ілларіонівська, 20 кв.10, м.Дніпропетровськ, проте жодного підтвердження про перешкоди не надано. Дані про те, що у вказаному житловому приміщенні знаходиться майно чи кошти боржника також в матеріалах подання відсутні.

Крім того, суду на надано доказів того, що боржнику належить на праві власності квартира за адресою: Ілларіонівська, 20 кв.10, м.Дніпропетровськ.

Згідно ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Державний виконавець не надав інформацію про належну перевірку та наявність у квартирі майна боржника.

Таким чином достатні правові підстави для примусового проникнення в житлове приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК України суду не доведено.

Окрім того, надані державним виконавцем акти не підписані понятими та поняті не приймали участі у виконавчих діях.

З цих підстав, мотиви подання не можна визнати обґрунтованими, а тому подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання начальника відділу Самарської державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С У Д Д Я ОСОБА_5