АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/467/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1585/15Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ХІЛЬ Л.М., ЧІЧІЛЯ В.А.,

за участю секретаря САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 по договорах від 01.08.2011 року та 01.01.2012 року поставляв ФОП ОСОБА_4 дизельне пальне відповідно на суму 287 392, 80 грн. та 105 907, 82 грн. ОСОБА_4 було частково здійснено оплату за поставлений товар за договором від 01.08 .2011 року у розмірі 263 139, 50 грн. , а за договором від 03.01.2012 року у розмірі 85 430 , 92 грн., у зв` язку з чим сума заборгованості по договорах за його поставку відповідно становить 24 253, 30 грн. та 20476, 90 грн. , а всього 44 730, 20 грн.

25 липня 2012 року ОСОБА_4 померла, після її смерті залишилося спадкове майно, яке успадкувала ОСОБА_3

Позивач звернувся до відповідача із заявою - вимогою про задоволення вимог кредитора на суму 44 730, 20 грн . Вказану вимогу ОСОБА_3 залишила без задоволення.

Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з спадкоємця ОСОБА_3 заборгованість.

У лютому 2015 року позовні вимоги збільшив та додатково просив стягнути на його користь за невиконання грошового зобов`язання відповідачкою 3% річних в розмірі 2764, 69 грн. та інфляційні витрати в розмірі 13025, 91 грн. , а всього - 15790, 60 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта скаргу підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Сторона відповідачки у справі зайняла контрпродуктивну позицію. Сама відповідачка і її представник у порядку, визначеному чинним законодавством, викликалися до суду за усіма наявними у справі адресами, проте до суду зявитися не вважали за необхідне, будь яких пояснень і документів на підтвердження своєї позиції не надавали, судових експертів до роботи не допускали.

Оскільки повноваження представника у справі скінчилися, з місця реєстрації та з інших адрес, зазначених у справі, судові повістки поверталися без вручення, її дійсне місце перебування суду не відомо, про час і місце розгляду справи відповідачка повідомлена у порядку ч.9 ст.74 ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 1.08.11 року і 3.01.12 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як продавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як покупцем, укладено договори купівлі-продажу, відповідно до яких продавець зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти дизельне пальне та провести за нього оплату на умовах, визначених договорами.

Пунктом 3.1зазначених угод визначено, що розрахунок за поставлений товар провадиться на умовах 100% попередньої оплати або у відповідності до графіку поставок і оплати товару, додатково узгодженого сторонами.

Також встановлено, що ФОП ОСОБА_2 протягом дії угод поставлено ФОП ОСОБА_4 дизельне пальне на загальну суму 393 300 грн. 62 коп., а ФОП ОСОБА_4 частково здійснено оплату за поставлений товар на суму 348 570,42 грн.

Сума заборгованості по вказаних договорах за поставку дизельного пального складає 44 730,2 грн., а саме за договором від 1.08.11 року 24 253,3 грн., а за договором від 3.01.12 року 20 476,9 грн.

25 липня 2012 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке успадкувала ОСОБА_3 за заповітом шляхом подачі заяви про прийняття спадщини.

Вимогу до спадкоємців ОСОБА_4 позивачем предявлено у лютому 2013 року (т.4 а.с.70-71).

Зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають висновкам і мотивам суду касаційної інстанції, висловленим в ухвалі від 8 жовтня 2014 року у справі (т.3 а.с.208 на звороті).

Між тим, відмовляючи у задоволенні вимог у стягненні заборгованості 20 476,9 грн. за договором від 3.01.12 року, місцевий суд виходив із того, що позивачем, усупереч висновкам і мотивам суду касаційної інстанції, не пояснено та не підтверджено доказами наявність заборгованості за поставки за договором від 3.01.12 року, за якими саме поставками дизельного палива та яка сума заборгованості утворилася за кожною поставкою.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він дійшов його унаслідок неповного зясування обставин справи та неправильної оцінки доказів у справі.

У мотивувальній частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року презюмовано факт наявності боргу ФОП ОСОБА_4 за обома договорами та цей факт під сумнів не ставився (т.3 а.с.208 абзац 6 на звороті).

Серед мотивів скасування судових рішень (т.3 а.с.209 абзац 1) зазначалася необхідність перевірки щодо строків неоплачених поставок за договором від 3.01.12 року.

Будь- яких вказівок щодо надання додаткових доказів наявності боргу за угодою від 3.01.12 року там не міститься (т.3 а.с.209).

Крім того, у справі, на виконання висновків і мотивів суду касаційної інстанції, висловлених при скасуванні судових рішень у справі, позивачем подані письмові пояснення та додаткові докази, зокрема щодо строків, коли проводилися неоплачені поставки дизпалива (т.4 а.с.171-245г), яки залишилися без уваги суду та у рішенні місцевого суду не згадуються, зокрема підсумкова таблиця щодо строків та оплати поставок дизельного палива (т.4 а.с.245а-245г) .

З наведеної таблиці (т.4 а.с.245в 245г) убачається, що поставка від 4-17.01.12 року на 12502 грн. не оплачена при відвантаженні, поставка від 7.03.12 року 1171 л. не оплачена при відвантаженні, поставка 30.0312 року 277 л. не оплачена при відвантаженні, за поставку дизпалива 2.04.12 року 4.04.12 року не доплачено 1682,05 грн., за поставку 7-11.04.12 р. не доплачено 3 728 грн., за поставку 13-18.04.12 року не доплачено при відвантаженні 689,5 грн., за поставку 8-14.05.12 року не доплачено при відвантаженні 6385 грн., поставка 18-20.05.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 25-26.05.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 10-30.06.12 року не оплачена при відвантаженні, поставка 19-23.07.12 року не оплачена при відвантаженні.

Також із таблиці убачається, що частина коштів у оплату за поставлене надходила пізніше, розрахунок за угодою вівся за наростаючим підсумком із погашенням попередньої заборгованості.

Заява претензія ФОП ОСОБА_2 надійшла до нотаріальної контори 31.01.13 року (т.4 а.с.70-71).

Таким чином, з урахуванням меж річного строку вимоги, визначених ч.3 ст. 1281 ЦК України, із суми боргу 20476 грн. за 2012 рік підлягає виключенню 7502 грн. за поставки, здійснені у січні 2012 року.

За таких обставин сума боргу за договором поставки від 3.01.12 року, за якою строк вимоги не сплинув на час предявлення претензій до спадкоємців складає 12974 грн.

Таким чином висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності заборгованості за поставки дизпалива по угоді від 3.01.12 року не відповідає обставинам справи, рішення у цієї частині підлягає скасуванню.

Згідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, з урахуванням висновків і мотивів суду касаційної інстанції, висловленим у справі в ухвалі від 3 вересня 2014 року, апеляційним судом уживалися усі заходи для встановлення вартості успадкованого майна.

Із матеріалів спадкової справи убачається, що відповідачка в установленому законом порядку спадщину прийняла, але свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримала (т.5 а.с.127-213).

Сторона відповідачки у справі зайняла контрпродуктивну позицію. Сама відповідачка і її представник у порядку. визначеному чинним законодавством, викликалися до суду за усіма наявними у справі адресами, проте до суду зявитися не вважали за необхідне, будь яких пояснень і документів на підтвердження своєї позиції не надавали, судових експертів до роботи не допускали (т.5 а.с.245,247).

Згідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як убачається із власної заяви ОСОБА_3 до ДВС Полтавського РУЮ, вартість успадкованого нею майна складає 65016,22 грн. у цінах 2014 року. (т.5 а.с.245,247).

З урахуванням викладеного апеляційний суд має достатньо підстав для визнання вартості спадкового майна значно перевищуючою суму боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Період прострочення суми боргу із 12.02.13 року по 25.02.2015 року складає 744 дні, тому 3% річних складатимуть 793,42 грн.

Відповідно до офіційних відкритих відомостей сукупний індекс інфляції із 12.02.13 року по 25.02.2015 року складає 1,291, інфляційне збільшення суми боргу становитиме 4666,36 грн., а сума боргу із врахуванням індексу інфляції становитиме 17641,26 грн.

Таким чином стягненню на користь позивача підлягає 18434,68 грн. боргу за договором поставки від 3.01.12 року.

Оскільки ступінь задоволення вимог позивача складає 30,46%, на підставі ст.88 ЦПК України пропорційному стягненню на користь позивача підлягає 5766,89 грн. понесених у справі судових витрат згідно чеків та квитанцій (т.1 а.с.1-2,223,226, т.4 а.с. 20,107-110,157,256-257, т.5 а.с.1,29).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за договором поставки від 3.01.12 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України - скасувати.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 17 641,26 грн. заборгованості за договором поставки від 3.01.12 року з урахуванням індексу інфляції та 793,42 грн. (3% річних), а усього 18 434,68 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 5766,89 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : Л.М. ХІЛЬ

ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ