У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «Скорук М.А.», Відділу Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди землі, скасування його державної реєстрації та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, за касаційною скаргою Фермерського господарства «Скорук М.А.» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Приватне підприємство «Таврія» (далі - ПП «Таврія») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 10 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,5912 га (пай № 518) терміном на п'ять років. Зазначеним договором передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін. Зазначало, що належним чином виконувало свої зобов'язання за цим договором та більш як за місяць до спливу строку його дії, направило на адресу відповідача лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди. Проте, ОСОБА_4 без будь-яких пояснень ухилилася від ведення переговорів і узгодження умов договору оренди земельної ділянки. У подальшому ПП «Таврія» стало відомо, що 26 березня 2012 року ОСОБА_4 уклала договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством «Скорук М.А.» (далі - ФГ «Скорук М.А.»), чим порушила права та інтереси підприємства.

Уточнивши позовні вимоги, ПП «Таврія» просило суд визнати договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію; визнати договір оренди земельної ділянки

від 10 лютого 2007 року поновленим та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо укладення з підприємством додаткової угоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, позов ПП «Таврія» задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,5912 га, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_4

Визнано договір оренди земельної ділянки площею 7,5912 га

від 10 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та ОСОБА_4, поновленим.

Зобов'язано ОСОБА_4 вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 7,5912 га від 10 лютого 2007 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ФГ «Скорук М.А.» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов ПП «Таврія» залишити без задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що орендар, ПП «Таврія», згідно положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі», належним чином та у встановлений законом строк, повідомило орендодавця, ОСОБА_4, про переважне право на переукладення договору оренди землі. Відповіді підприємство не отримало, ОСОБА_4 переговорів уникав.

Установивши такі обставини, районний суд вірно вважав договір оренди землі поновленим з пропозицією укладення додаткового договору. При цьому згідно вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки були порушені права орендаря на переважне переукладення договору та порушення ст. 33 Закону України «Про оренду землі», суд визнав недійсним договір оренди земельної ділянки між ФГ «Скорук В.А.» та ОСОБА_4

Колегія суддів також зазначає про те, що орендодавець, ОСОБА_4, судові рішення не оскаржила.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Скорук М.А.» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана