№ провадження 22-ц/781/2785/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.12.1990 року уклав шлюб із відповідачем. Неповнолітніх дітей не мають.

Позивач зазначив, що на протязі останніх місяців, сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через що в них постійні сварки. Шлюб носить суто формальний характер, як сім'я вони не проживають і спільне господарство не ведуть..

Просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 08.12.1990 року, зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі , а висновки суду ґрунтуються тільки на поясненнях позивача . Також суд першої інстанції в порушення діючого законодавства не сприяв примиренню сторін

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Справа в апеляційному провадження розглядалась за відсутності сторін відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України . Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи про , що свідчать матеріали справи. Клопотань від сторін до суду апеляційної інстанції не надходило.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що сторони зареєстрували шлюб 08.12.1990 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4) Від шлюбу малолітніх дітей не мають.

Суд першої інстанції встановив, що спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. За не спростованим твердженням позивача, сторони спільного господарства не ведуть та припинили сімейні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось.

Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач при розгляді справи не довела, що позивач не в змозі керувати своїми діями, а його бажання про розірвання шлюбу навязано сторонніми особами.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сімейні стосунки між подружжям не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у позивача не має, заперечення відповідача проти розірвання шлюбу зводяться до виникнення можливих ускладнень в отриманні сталих матеріальних благ, повязаних із проживанням в належній позивачу нерухомості, про можливість відродження взаємної поваги та сімейної гармонії в поясненнях відповідача не йдеться, збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Колегія суддів приймаючи до уваги встановлені обставини погодилась з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 08.12.1990 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4) Від шлюбу малолітніх дітей не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч. 1 ст. 111 СК України, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а вжиття заходів щодо примирення подружжя є правом суду, а не його обов'язком, тому строк для примирення може дати протилежний результат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв'язку з чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання. Врахував, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі і не сприяв примиренню сторін не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції для встановлення дійсних обставин , зобовязав позивача зявитись у суд і надати особисті пояснення відносно позовних вимог. Суд першої інстанції встановив, що позивач наполягає на розірванні шлюбних відносин виходячи із неможливості в подальшому проживати однією сімєю з відповідачем по справі.

Докази які б свідчили, що позивач по справі звернувся у суд з даним позовом під впливом третіх осіб в матеріалах справи відсутні .

Під час розгляду справи в апеляційному суді , через канцелярію суду надійшла заява за підписом ОСОБА_3 в якій він зазначав, що підтримує апеляційну скаргу, просить не розлучати з ОСОБА_2.

Колегія суддів розглянула зазначену заяву і дійшла висновку , що заява не може бути прийнята судом до уваги оскільки подана з порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази , неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до статті 306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовитись від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від тих, хто подав апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в суді першої інстанції наполягав на задоволені позовних вимог, під час розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань відповідно до норм діючого процесуального законодавства відповідно до його позовних вимог не надав.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: