Справа 206/5271/14-ц
Провадження 2/206/27/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

пр секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 доПриватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2,про стягнення страхового відшкодування та матеріальних збитків внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2014 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2014р. на перехресті вул. Іларіонівська та вул. Ладозька у м. Дніпропетровськ мотоцикл НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, 14.02.1986р.н. виїхав на смугу зустрічного напрямку руху та зіткнувся із автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, 31.05.1981р.н., внаслідок чого пошкодив майно останнього - капот, обидва лівих крила, обидві ліві двері, лівий поріг, скло передньої лівої двері, ліве дзеркало, передній бампер зліва, диск лівого колеса.

Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маймур Г.Я. від 08.05.2014р. по справі № 206/2249/14-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладено штраф у розмірі 425грн., стягнуто судовий збір на користь держави. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014р. скасовано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2014р., провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність власника мотоцикл НОМЕР_1, власник ОСОБА_2, застрахована ОСОБА_3 акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія». 31.03.2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку. Після чого експерт-товарознавець ОСОБА_4 здійснив авто НОМЕР_3, та встановив, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля, пошкодженого при ДТП, складає 40 612,78грн. 16.06.2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування. 23.06.2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із скаргою про ненадання обґрунтованої відмови в страховому відшкодуванні за результатами ДТП. У відповідь на скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомила про неможливість розгляду питання про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування без рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь страхове відшкодування у сумі 40 612,78 грн. за вирахуванням франшизи за страховим полісом серії АС № 7200197; стягнути з ОСОБА_2, 14.02.1986р.н. на його користь збитки у сумі франшизи за страховим полісом серії АС № 7200197, та з відповідачів судові витрати. (т. 1 а.с. 2-6).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Так, він рухався із суворим додержанням Правил дорожнього руху по вул. Іларіонівській у м.Дніпропетровську: не перевищуючи дозволеної швидкості, заздалегідь зайняв крайнє ліве положення на проїзджій частині, яка хоча і не має розмітки, дозволяє рухатися одночасно двом транспортним засобам в кожному напрямку і відповідач мав змогу випередити його справа. Не менше ніж за 50 метрів до повороту на автомобілі позивача був увімкнений лівий світловий сигнал повороту. Він дійсно бачив у дзеркало заднього виду світло іншого транспортного засобу, який був досить далеко. Позивач пояснив, що згідно власного математичного розрахунку та даних відео реєстратора швидкість мотоцикла була 73 км/год., його авто 48 км/год. Мотоцикл здійснив обгін його авто, в той момент, коли виконувався маневр ліворуч з включеним сигналом повороту ліворуч. Зіткнення відбулось не на полосі мотоцикла, а вже по діагоналі самого перехрестя, тобто на полосі зустрічного руху. Відповідачем порушені правила дорожнього руху, а саме: перевищив дозволену швидкість в населених пунктах, здійснив обгін на перехресті. Підтвердженням включення сигналу повороту ліворуч на автомобілі є аудіовідеозапис відеореєстратора, де чутно клацання реле повороту. Відповідач протягом всіх засідань намагався вести суд в оману, зазначаючи інші показники розміру проїжджої частини дороги, дистанації та інше. Позивач висновки експерта ОСОБА_5 вважав неправдивими. Водій мотоцикла, тобто відповідач, мав технічну можливість уникнути зіткнення. Дії відповідача не відповідали п. 10.1, 12.3 ПДР. Ним також не була обрана безпечна швидкість. Після зіткнення, за мотоциклом не їхав жодний транспортний засіб, тому відповідач міг спокійно випередити позивача праворуч. Відповідач одноособово є винним у скоєнні ДТП.

Здійснив ремонт свого автомобіля самостійно та за допомогою майстрів з гаражного кооперативу протягом місяця. Запчастини придбавав за допомогою мережі Інтернет і документів на запчастини немає. Пошкоджені частини автомобіля були здані на металобрухт. Стверджував, що фактично поніс витрати на ремонт на суму не менше 40 тисяч гривень, при визначенні розміру відшкодування просив керуватися висновком експерта-автотоварознаця, наданим до суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову.

Допитаний за його клопотанням в якості свідка відповідач ОСОБА_2 дав покази, що 26.03.2014 року близько 18 год. 45 хв. керував мотоциклом Кавасакі, рухаючись по вул. Іларіонівській у м. Дніпропетровській в напрямку від вул. Буковинської до вул. Ладозької зі швидкістю біля 60 км/год. Оскільки праворуч якість дорожнього покриття гірша, їхав у лівій смузі. Приблизно за 10-15 метрів попереду з інтервалом біля 1,5 2 метри правіше рухався легковий автомобіль Міцубісі Лансер, який перед перехрестям з вул. Ладозькою, не подаючи світлового чи будь-якого іншого сигналу повороту, раптово повернув ліворуч. ОСОБА_2 екстрено гальмував, на зустрічну смугу не виїзджав, проте уникнути зіткнення не вдалося мотоцикл по дотичній зачепив ліву сторону легкового автомобіля, він на деякий проміжок часу втратив свідомість. Стверджує, що на зустрічній полосі транспортних засобів не було, а позаду в попутному напрямку рухався транспортний засіб, тому праворуч він не міг обїхати автомобіль.

Представник адвокат ОСОБА_6 зазначив, що жодного документу або доказу, який би підтверджував вину відповідача, позивач не зазначив, його докази є припущеннями. Позивач повинен був довести всі обставини, на які він посилався. Документи, що встановлювали б швидкості, які вказує позивач, в матеріалах справи немає. Немає доказу, що саме відповідач завдав матеріальної шкоди позивачу. Посилання на записи аудіо, відео не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази. Відеозаписи не показують номери транспортних засобів, тому незрозуміло про які транспортні засоби йде мова. Немає доказів, що запис з відео реєстратора був зроблений в певну дату та час. Тому вважав, що можна було зробити монтаж будь-якого відео та використати під дану ситуацію.

Навпаки в матеріалах справи є докази, які спростувують твердження позивача. Висновок судової екпертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз вважав необгрунтованим та неповним. Однак заначив, що висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, яким чином повинен був діяти позивач, а саме: позивач повинен був завчасно зайняти крайню ліву полосу. Експертом зазначено, що провести експертизу за відеозаписами відереєстратора не представляється можливим. Також в своїх поясненнях позивач не вказує що він відмоволяється від одного із звітів про матеріальні збитки, та не зупиняється на конкретному звіті. Позивач повинен був довести, які реальні збитки він поніс, чого він не зробив. Вважав, що реальні збитки, понесені позивачем, є недоведеними.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях та головним чином у звязку з відсутністю належного документа щодо визнання винною особи. відповідальність якої була застрахована (т.1 а.с.59-60).

Вислухавши доводи та пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, експерта ОСОБА_5, оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2014р. по справі №206/2249/14-п, провадження №3/206/410/14 ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на користь держави у розмірі 425грн. (т. 1 а.с.12).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014р. скасовано постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2014р., провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за недоведеністю вини та відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (т.1 а.с. 13-14).

26 березня 2014 року о 18 год. 45 хв. у місті Дніпропетровську на перехресті вул. Іларіонівська та вул. Ладозька автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження у вигляді капот, обидва лівих крила, обидві ліві двері, лівий поріг, скло передньої лівої двері, ліве дзеркало, передній бампер зліва, диск заднього лівого колеса, що підтверджується довідкою відділу ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, виданої ОСОБА_1 ГДН №003464 (т.1 а.с.11).

31 березня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку, що підтверджується заявою-повідомленням (т.1 а.с.16).

14 квітня 2014 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 було проведено автотоварознавче дослідження та складено висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 1886/1 по визначенню вартості матеріального збитку та встановив, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_4, VIN JMBSRCS3A7U016455, пошкодженого при ДТП, становить 40 612,78грн. (т.1 а.с.17-25).

Зі звіту № 204149-А від 23 квітня 2014 року, складеного субєктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_11 вбачається, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_5, VIN JMBSRCS3A7U016455, пошкодженого при ДТП, складає 39907,00грн. (т.1 а.с.74-94).

13 березня 2014р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підтвердження якого було видано поліс № АС/ 7200197, терміном дії з 14 березня 2014 року по 13 березня 2015 року (включно), де застрахованим транспортним засобом є мотоцикл KAWASAKI ZZ-R1100, номерний знак, АЕ1248АВ (т.1 а.с.43).

16 червня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з приводу виплати страхового відшкодування, що підтверджується заявою про страхове відшкодування (т.1 а.с.26).

23 червня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із скаргою про ненадання обґрунтованої відмови в страховому відшкодуванні за результатами ДТП (т.1 а.с. 27).

Листом №283 від 16.07.2014р. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» розяснила ОСОБА_1, у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не доведена судом просимо надати до МД «Дніпро» ПрАТ «УПСК» Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, після чого матеріали справи у встановлені Законом України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки будуть розглянуті та прийнято вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. (т. 1 а.с. 28).

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014р. дійсно закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційним судом зазначено, що обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вина ОСОБА_1О.у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена. Проте у даній ухвалі Апеляційним судом не зазначено та не встановлено наявності вини водія ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Страхувальником за Полісом № АС/ 7200197 від 13.03.2014р. є ОСОБА_2. Водія мотоцикла мотоцикла НОМЕР_6, ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягнуто, протокол про адміністративне правопорушення не складено, а також свідоцтво про право на керування транспортним засобом не вилучалось.

31.03.2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою та без жодного підтвердження вини ОСОБА_2 у ДТП.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, вина відповідача у даній ДТП у разі задоволення позовних вимог повинна бути встановлена при розгляді цивільної справи.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 було призначено судову автотехнічну експертизу. З висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3549-14 від 19.01.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_12, вбачається, що по першому варіанту по поясненням водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_1, в діях водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору могли знаходитись в причинному звязку з настанням даної ДТП. Оскільки водій мотоцикла НОМЕР_7 ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти ДТП, діючи відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, то з технічної точки зору його дії не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України (т.1 а.с. 104-120).

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 було призначено повторну судову авто технічну експертизу. З висновку Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Бокаріуса № 331 від 29.05.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_5, вбачається, що по другому варіанту по поясненням водія мотоцикла «KAWASAKI ZZ-R1100 ОСОБА_2, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_1 не відповідають вимогам п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. (т.1 а.с. 184-191).

Отже у обох висновках судових автотехнічних експертиз йдеться про два варіанти розвитку подій.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, спричинена неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода спричинена майном фізичної або юридичної особи стягується в повному обсязі особою, що її спричинила.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд критично ставиться до висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3549-14 від 19.01.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_12, оскільки експерт відповів на поставлені питання лише по варіанту № 1 «по поясненням водія ОСОБА_1О.», при цьому по варіанту № 2 «по поясненням водія ОСОБА_2І.» експерт не надав жодної відповіді, посилаючись на недостатність вихідних даних. Також не були використані та перевірені всі фактичні дані, встановлені під час розгляду даної цивільної справи, а саме не взяті до уваги покази в судовому засіданні позивача та відповідача, а також свідків-очевидців ДТП ОСОБА_13, ОСОБА_14

Як вбачається із висновку Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Бокаріуса № 331 від 29.05.2015 року, в якому взяті до уваги обидва варіанти, а саме: пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_2, та зазначено про відсутність невідповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДР, та наявність з технічної точки зору причинного звязку з настанням даної ДТП невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам ПДР України.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_5 пояснив, що є протиріччя в показах водіїв по даній справі, яке полягає в тому, що водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» почав робити маневр ліворуч в той час як водій мотоцикла «KAWASAKI ZZ-R1100 був на зустрічній смузі полоси руху. Оскільки водій мотоцикла вказав, що їхав в крайній лівій смузі, то у відповідності до п. 10.4 ПДР України в даному випадку водій автомобіля, який рухався в попутному напрямку повинен був завчасно зайняти ліву смугу так, щоб інші транспортні засоби не могли там рухатися. Тобто якщо мотоцикл рухався також в лівій смузі, то водій автомобіля не зайняв крайню ліву смугу за правилами ПДР України. Дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» не відповідали вимогам п. 10.1 та 10.4 ПДР України.

Таким чином взяти до уваги лише висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, суд не має підстав.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню також виходячи із аналізу показів свідків та повідомлених ними фактичних обставин.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що рухався на своєму автомобілі по вул. Ладозькій в напрямку вул. Іларіоніській, його автомобіль обладнано відеореєстратором. Зупинившись перед перехрестям таким чином, щоб бачити обидва напрямки по вул. Іларіонівській, оскільки вона є головною по відношенню до вул. Ладозької, подивився ліворуч транспортних засобі не було, праворуч побачив легковий автомобіль, який рухався по вул. Іларіонівській ближче до середини проїжджої частини. Даний транспортний засіб (як зясувалося потім позивача ОСОБА_1О.) бачив гарно десь за 50 м до повороту, поворот ліворуч позивача був очікуваний, тому що сигнал повороту ліворуч був увікненим на його автомобілі. Мотоцикл рухався з великою швидкістю, його побачив в момент удару. Обставини ДТП відображені записом відеореєстратора, яким обладнано його автомобіль, копію запису на прохання позивача свідок надавав.

Із показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що позивач їхав по центру своєї полоси проїжджої частини, відповідач їхав по лівій смузі в попутному напрямку. Швидкість у них була 60 км/г. Позивач на перехресті повертав ліворуч. Інтервал між транспортними засобами був 1,5 м. Не бачив, щоб позивач чи відповідач їхав з включеним сигналом повороту. Позивач різко повернув ліворуч, мотоцикл гальмував, що було видно по стоп-сигналу. Інші траснспортні засоби за ними не їхали. Погода в той день без опадів, та були сутінки.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що позивач, підїзджаючи до повороту, різко звернув ліворуч. Сигнал повороту ліворуч автомобіль позивача не подавав.

Показання свідка ОСОБА_8, суд не бере до уваги, оскільки вони не лише не узгоджуються із показами інших свідків, але і суперечать змісту аудіовідеозипису, який за твердженнями позивача та свідка було здійснено з автомобіля свідка. При перегляді в судовому засіданні аудіовідеозапису видно рух автомобіля по проїзджій частині, перед наближенням до іншої дороги видно, як в поле зору потрапляє легковий автомобіль, схожий на автомобіль позивача, ліворуч від автомобіля зявляється обрис двоколісного транспортного засобу і відбувається зіткнення, після чого автомобіль. з якого проводилвся аудіовідеозапис, зупиняється. Отже водій транспортного засобу, з якого проведено запис, не бачив і не міг бачити, яким чином рухалися транспортні засоби учасники ДТП, до події ДТП, оскільки автобіль під його керуванням зупинився не до, а після контакту цих транспортних засобів. Таким чином покази свідка ОСОБА_8 щодо руху автомобіля Міцубісі Лансер перед ДТП у лівій полосі з увімкненим сигналом повороту ліворуч суд вважає надуманими і такими, що не відповідають дійсності.

Брати до уваги твердження позивача про наявність увімкнутого сигналу поворота, виходячи лише з його пояснень та аудіовідеозапису, здійсненого за допомогою відеореєстратора, встановленого у автомобілі позивача, не вбачається можливим, оскільки позиач є прямо заінтересованим у сприятливому для нього рішенні суду, а оглянутий судом аудіовідеозипис не містить ні візуальної, ні звукової інформації, яка могла би свідчити про увімкнений і працюючий світловий сигналу повороту ліворуч.

У звязку з такими обставинами суд не має належних доказів вважати винним у даній ДТП водія ОСОБА_2, твердження позивача про наявність його вини та варіант висновку судової автотехнічної експертизи щодо невідповідності його дій вимогам ПДР спростовуються приведеними вище доказами. Відсутність вини водія ОСОБА_1, що було встановлено у справі про адміністративне правопорушення, само по собі не доводить і не встановлює наявність вини іншого учасника ДТП.

Пояснення позивача в судовому засіданні в обґрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 40 612,78грн. не підлягають задоволенню. Також слід зазначити, що ОСОБА_1 на підтвердження зазначеної суми збитків було надано незасвідчену копію експертного авто товарознавчого дослідження також, про відповідну експертизу для встановлення розміру збитків позивач не клопотав, тобто сама по собі заявлена сума матеріальної шкоди має сумнівний характер.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування збитків не ґрунтуються на вимогах закону, не доведені в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков