АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1456/15 Головуючий 1 інст. - Гетьман Л.В.
Справа № 6-9/2012 Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2012 року по справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області про обмеження у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1. В обґрунтування подання посилався на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області знаходиться виконавчий лист № 2-2122 від 29.11.2007 року виданий Куп'янським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. Заборгованість по аліментам становить 3826,81 грн. Зазначив, що ОСОБА_1 на виклики державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області не з'являвся, державного виконавця про місце роботи не повідомляв та згідно заяви стягувача має намір виїхати за кордон. Просив вирішити питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта до виконання ним своїх обов'язків.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2012 року тимчасово обмежено право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов'язань.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу - скасувати. В суді апеляційної інстанції уточнив прохальну частину апеляційної скарги та просив відмовити заявнику в задоволенні подання. При цьому посилався на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що відсутні докази того, що він ухилявся від виконання рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України регулюється ст. 377-1 ЦПК України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, в тому числі зі сплати аліментів, покладені на них рішенням судів» від 6 червня 2008 року № 25-32/507 подання повинно відповідати вимогам, що визначені цим листом, а саме подання готується на бланку відповідного відділу державної виконавчої служби за підписом начальника цього відділу та обов'язково має містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх обов'язків.

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема якщо боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області знаходиться виконавчий лист № 2-2122 від 29 листопада 2007 року, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2007 року стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ОСОБА_1 Виконавче провадження відкрито 14 грудня 2007 року. Заборгованість склала 73, 75 грн.

В суді апеляційної інстанції представник відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області пояснила, що станом на 24.07.2012 року заборгованість по аліментам за судовим рішенням становила 73, 75 грн.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надав квитанцію про переказ поштою цієї суми ОСОБА_2 ще у серпні 2012 року.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області пояснили, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання своїх зобов'язань. Проте, у зв'язку з відсутністю постійної роботи, незадовільного фінансового стану, сплачував аліменти не в повній мірі, а частково, тому і виникла заборгованість, яку він вже погасив.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року із змінами та доповненнями, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте як вбачається з матеріалів справи та наданого в суді апеляційної інстанції виконавчого провадження, подання стосувалося саме несплати аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку за судовим рішенням № 2-2122 від 29.11.2007 року, однак доказів ухилення від сплати аліментів саме за судовим рішенням від 29.11.2007 року державним виконавцем не надано. В матеріалах справи містяться тільки два виклики ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області у 2011 році та 2012 році, однак доказів того, що ОСОБА_1 до державного виконавця не з'являвся матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. Разом з тим ОСОБА_1 надано квитанцію про погашення ним повністю заборгованості за судовим рішенням від 29.11.2007 року.

В суді апеляційної інстанції представник відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області пояснив, що ОСОБА_1 не ухилявся від виконання своїх зобов'язань, сплачував щомісячно по 300,00 - 600,00 грн. в рахунок погашення заборгованості і по теперішній час продовжує погашати заборгованість по аліментам на утримання дитини.

Доводи представника відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області в суді апеляційної інстанції стосовно того, що у ОСОБА_1 станом на 24.07.2012 року є заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 13211, 65 грн., тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, судовою колегією не приймаються, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обмеження виїзду за межі України у зв'язку з ухиленням ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку в суді першої інстанції не розглядалося і не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Наданий в суді першої інстанції розрахунок заборгованості на суму 3826, 81 грн. не стосувався вимог, які заявлені в поданні та розглядалися в суді першої інстанції.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні зазначеного подання за недоведеністю.

Постановляючи ухвалу, суд на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Оскільки ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні подання заявнику.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п.6 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2012 року - скасувати і в задоволенні подання головному державному виконавцю відділу державної виконавчої служби у Куп'янському міськрайонному управлінні юстиції Харківської області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії