Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державної податкової інспекції в м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення майна з-під арешту за апеляційною скаргою міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

24 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеним позовом, який обгрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2006 року за отримані в Промінвестбанку кредитні кошти вона купила чотири автомобілі марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, які зареєстровані за нею на праві власності.

21 жовтня 2011 року вироком Ужгородського міськрайонного суду відповідача ОСОБА_2 засуджено за вчинення ним злочину та вирішено конфіскувати речові докази по справі, а саме: автомобіль марки ВАЗ - 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки ВАЗ - 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходились на зберіганні у неї, як власника.

З метою виконання даного вироку в частині конфіскації речових доказів судом був виданий виконавчий лист №1-19/11 від 10 листопада 2011 року, який прийнятий до примусового виконання міським відділом державної служби. В подальшому постановою державного виконавця було накладено арешт та заборону відчуження даних транспортних засобів.

Позивачка вважає, що конфіскація за вироком суду належних їй автомобілів та складання зазначеної постанови порушує її право на законних підставах володіти, користуватися та розпоряджатись своїм майном.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, до розгляду справи по суті та набрання законної сили рішення суду, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом звільнення з-під арешту належного їй на праві приватної власності майна, а саме: автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, ідентифікатор НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, ідентифікатор НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, що зареєстровані за ОСОБА_1 та скасувати будь-які обтяження з даного майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року позов задоволено частково, вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом звільнення з-під арешту належного їй на праві приватної власності майна, а саме: автомобіля марки ВАЗ 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, ідентифікатор НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки ВАЗ- 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, ідентифікатор НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, скасувати обмеження щодо розпорядження даним майном, встановлені державним виконавцем у виконавчому провадженні (ВП № 29972612) по примусовому виконанню виконавчого листа №1-19/11, виданого 10 листопада 2011 року Ужгородським міськрайонним судом.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - вимога позивача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення спірних автомобілів з-під арешту є безпідставною й не грунтується на законі, оскільки предметом спору є автомобілі конфісковані за вироком суду як речові докази по кримінальній справі.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 1 грудня 2014 року, яке не оскаржено, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування будь-яких обмежень щодо належного їй на праві приватної власності майна, а саме: автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, ідентифікатор НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_3, та автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, ідентифікатор НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 1 грудня 2014 року, яка не оскаржена, зупинено реалізацію арештованого майна - автомобіля марки ВАЗ 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, ідентифікатор НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, ідентифікатор НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, що здійснюється МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в ході виконавчого провадження №29972612 по примусовому виконанню виконавчого листа №1-19/11, виданого 10 листопада 2011 року Ужгородським міськрайонним судом.

ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_1, просив відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін ухвалене з дотримання вимог закону рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_4, представника позивачки, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2011 року (а.с.25) речові докази по справі, а саме: автомобіль марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, ідентифікатор НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, ідентифікатор НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходяться на зберіганні у власника ОСОБА_1, конфісковано на користь держави.

Постановою заступника начальника міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Венжеги М.Р. від 22 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 29972612 по примусовому виконанню виконавчого листа №1-19/11, виданого 10 листопада 2011 року Ужгородським міськрайонним судом про: «Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки ВАЗ-2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки ВАЗ- 2107, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, які знаходяться на зберіганні у власника ОСОБА_1, конфіскувати на користь держави».

Постановою державного виконавця від 26 грудня 2011 року накладено арешт на вказані вище автомобілі.

Позивач ОСОБА_1 являється власником вказаних вище транспортних засобів, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 та НОМЕР_9 виданими 13 червня 2006 року Ужгородським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Закарпатській області (а.с. 23-24).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказані автомобілі підлягають звільненню з-під арешту, оскільки вони на праві власності належать ОСОБА_1, яка жодних правопорушень не вчиняла, покарання у вигляді конфіскації засобів вчинення злочину, тобто вказаних вище автомобілів, було накладено на ОСОБА_2, засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» питання про виключення майна з-під арешту конфіскованого за вироком суду здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, власник майна вправі ставити питання про звільнення майна з-під арешту в тому випадку, якщо вироком суду таке майно було конфісковано внаслідок призначення додаткового покарання передбаченого ст. 59 КК України.

Так, згідно даної норми покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Оскільки в такому випадку конфіскації підлягає майно, що є виключно власністю засудженого, то реальний власник конфіскованого (із застосуванням додаткового покарання) за вироком суду майна вправі ставити питання про звільнення його з-під арешту.

Разом з тим, ч. 2 ст. 332 КК України, за якою було засуджено ОСОБА_2, передбачено, що таке суспільно-небезпечне діяння карається позбавленням волі на строк від п'яти до семи років з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або без такої.

З вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2011 року вбачається, що спірні автомобілі конфісковано судом із застосуванням саме ч. 2 ст. 332 КК України як знаряддя вчинення злочину.

Отже, конфіскація транспортних засобів як знаряддя вчинення злочину, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, є спеціальною конфіскацією та мірою процесуального примусу, не є видом додаткового покарання, і застосовується незалежно від належності на праві власності засобів вчинення злочину засудженому чи іншим особам. Посилання суду на те, що ОСОБА_1 є власником цих автомобілів, за таких обставин є необгрунтованим і не має правового значення.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення з-під арешту автомобілів конфіскованих як знаряддя вчинення злочину - задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державної податкової інспекції в м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення майна з-під арешту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: