Номер провадження: 22-ц/785/3230/15
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

встановила:

У листопаді 2014 року позивачка (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 24,5 кв. м., житлова площа 15,3 кв. м., яка належала на праві власності її батьку ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на праві приватної власності в рівних частках її бабусі ОСОБА_5 та її батьку ОСОБА_3 належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Однак ця квартира не була зареєстрована в установленому законом порядку.

Після смерті ОСОБА_5, 14.03.2012 року, відкрилася спадщина на ? частину вищезазначеної квартири. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 був ОСОБА_3, який в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса, як спадкоємець за законом. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вищезазначеної квартири, яка належала йому на праві власності, та на ? частину тієї же квартири, яку він успадкував після смерті ОСОБА_5.

Позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна.

В процесі розгляду справу до участі у справі у якості співвідповідача була залучена Одеська міська рада.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 24,5 кв. м., житлова площа 15,3 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Апеляційну скаргу також подала Одеська міська рада, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3, тому підстав для відмови у задоволенні позову про визнання за нею права власності на спадкове майно немає.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_4, суд зазначив що вона є неналежним відповідачем по справі, оскільки у встановлений законом строк спадщину не прийняла.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_5, яка є бабусею позивачки, та ОСОБА_6, який є батьком позивачки, належала квартира АДРЕСА_1, яку вони набули шляхом приватизації, про що свідчить свідоцтво про право власності від 18 квітня 2008 року (а.с.5). Але зазначена квартира не була зареєстрована у встановленому законом порядку у відповідному органі реєстрації прав власності нанерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після її смерті, відкрилась спадщина на ? частину зазначеної квартири.

Єдиним спадкоємцем після її смерті був ОСОБА_6, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.59-76).

У встановленому законом порядку ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину, як спадкоємець за законом, однак йому було відмовлено відповідно до листа нотаріуса з підстав відсутності державної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири, яка належала йому на праві приватної власності, та ? частини, яку він успадкував після смерті ОСОБА_5, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.78-91).

Але нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з відсутністю державної реєстрації спадкового нерухомого майна.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 в установленому законом порядку. Позивачка ОСОБА_3 також прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 в установленому законом порядку, оскільки звернулася до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк, як це передбачено ст. 1270 ЦК України

Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 був ОСОБА_6, а після смерті останнього єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, була ОСОБА_3.

Єдиною підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності була відсутність реєстрації права власності спадкового майна.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.08.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В п. 5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільнихі кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року"Про судову практику в справахпро захист права власності та інших речових прав" зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до пункту шостого цього Пленуму незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Аналізуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Одеської міської ради, оскільки у позивачки достатньо правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно.

Посилання апелянта на те, що позивачка не проживала разом зі спадкодавцем, тому не прийняла спадщину, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_3, всупереч твердженню апелянта, у встановлений законом строк звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 не прийняла спадщину в установленому законом порядку, а саме не зверталась до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3, і не проживала з ним на час відкриття спадщини (ст.ст. 1268, 1269 ЦК України), то вона є неналежним відповідачем по справі, тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 було відмовлено.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи те, що Одеською міською радою при поданні апеляційної скарги був сплачений судовий збір не в повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Одеської міської ради на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 378,20 грн..

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Одеської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 378,20 грн..

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко