Ухвала

іменем україни

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі не виконали прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору та договору поруки, внаслідок чого у них виникла заборгованість у розмірі

15 805,98 грн. За договором факторингу від 20 квітня 2012 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 19 жовтня 2005 року.

Під час розгляду справи по суті від позивача до суду надійшли уточненні обґрунтування, в яких Банк зазначив, що 13 листопада 2009 року з відповідачів на користь АКІБ «УкрСиббанк» була стягнута сума заборгованості за вказаним вище кредитним договором в розмірі

33 221,78 грн та судові витрати. Після ухвалення рішення, тобто з

13 листопада 2009 року по 20 грудня 2011року (час закінчення виконавчого провадження) провадилися виконавчі дії, під час яких відповідачами було сплачено стягнутий борг за рішенням суду у повному обсязі.

Проте з 13 листопада 2009 року по 20 грудня 2011 року АТ «УкрСиббанк» були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 15 173,67 грн та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання за той же період, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 632,31 грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що банк не надав розрахунок боргу в розмірі 15 173,67 грн, не зазначив із якого часу нараховували проценти за користування кредитом та з якої суми, а суд за відсутності представника позивача в судовому засіданні, був позбавлений можливості визначення боргу та визначення 3% річних, стягнення яких передбачено ст. 625 ЦК України.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 19 жовтня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке в наступному змінило назву на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав від кредит в розмірі 122 850 грн на умовах визначених договором, строком користування до 19 жовтня

2009 року.

Згідно договору поруки від 19 жовтня 2005 року ОСОБА_4 прийняла на себе зобов'язання відповідати перед АТ «УкрСиббанк» за неналежне виконання зобов'язань, прийнятих ОСОБА_3 по вказаному вище кредитному договору.

За договором факторингу від 20 квітня 2012 року та витягу з Реєстру боржників, до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором від 19 жовтня 2005року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсону від

13 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь АКІБ «УкрСиббанк» була стягнута сума боргу за кредитним договором від 19 жовтня 2005 року в розмірі 33 221,78 грн.

Згідно квитанції від 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 сплатив на користь АТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 221,78 грн. Додатково ОСОБА_3 було сплачено на користь банку в рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 582,22 грн.

Постановою державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 20 грудня 2011 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 боргу за кредитним договором закінчено у зв'язку з погашенням боргу у повному обсязі.

Пред'являючи позов, ТОВ «Кредекс Фінанс» просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 805,98 грн, яка складається з заборгованості за відсотками за користування коштами в сумі 15 173,67 грн та процентів (3%) у сумі 632,31 грн (а. с. 2-5)

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року № 6-369цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги не звернув, обмежився посиланням на відсутність первісних даних, при цьому не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ч. 4

ст. 10 ЦПК України щодо забезпечення доказів у справі.

Викладене свідчить про те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 квітня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська