Справа № 266/4500/14-ц
Провадженя№ 2/266/96/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.

при секретарі - Жирковой М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

третя особа: Друга маріупольська державна нотаріальна контора,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що житловий будинок загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., розташуваний за адресою: АДРЕСА_1, належить позивачці. Раніше вищевказане домоволодіння належало тітці позивачки, ОСОБА_3 Продавцем вищевказаного домоволодіння, відповідно до договору купівлі-продажу, виступала відповідач ОСОБА_4, яка була власником будинку. У права спадкування на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 вступила після смерті своєї бабусі, ОСОБА_5 Земельна ділянка, на якій розташована вищевказане домоволодіння, була приватизована ОСОБА_5 в 1998 році. Однак, оформивши належним чином правовстановлюючі документи на житловий будинок, відповідач не переоформила на себе виділену для обслуговування житлового будинку земельну ділянку. Купуючи домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, її родичка ОСОБА_3 не знала, що земельна ділянка, на якій воно розташоване, раніше була приватизована. Нотаріус Другої Маріупольської державної нотаріальної контори при посвідченні договору купівлі-продажу також не звернула уваги на цей факт. Вважає, що при відчуженні домоволодіння була допущена суттєва помилка, що призвело в подальшому до порушення її законних прав. Її родичка ОСОБА_3 померла в лютому 2014 року. 13 червня 2013 року, незадовго до смерті, ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, було заповідано їй, ОСОБА_1. Після смерті її тітки в липні 2014 року вона звернулася в нотаріальну контору Маріуполя із заявою про прийняття вищевказаної спадщини. У нотаріальній конторі з'ясувалося, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 приватизована на ім'я колишньої власниці будинку та землі ОСОБА_5 і не може бути переоформлена на позивачку без судового рішення. Відповідно до постанови про відмову в здійсненні нотаріальної дії №1153/02-31 від 01.09.2014 року, до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,0606га, розташована у АДРЕСА_1, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці було відмовлено. Виходячи з відомостей, зазначених у державному акті про право приватної власності на землю, який виданий на ім'я ОСОБА_6 14.07.1998 року, земельній ділянці АДРЕСА_1, кадастровий номер присвоєно не було, відомостей про дану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі України немає, отже, дана ділянка не є повністю сформованою. Технічна документація про складання проекту землеустрою на землю також не складалась. Правовідносини, пов'язані з придбанням права приватної власності на земельну ділянку, склалися між суб'єктами даних правовідносин до набрання чинності Земельного Кодексу України в редакції 2001 року. Вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають положення Земельного Кодексу УРСР в редакції 1990 року. Вона, як єдина спадкоємиця за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті тітки, продовжує володіти земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, упорядковувала його і підтримує в належному стані. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,0606га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки, ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7, що діє на підставі договору, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, пояснила, що вона прийняла всю спадщину після смерті ОСОБА_5, оформила будинок, а землю не оформила, нотаріус не звернув її увагу на це, при продажі будинку, також нотаріус не звернув увагу, що будинок продала вона без землі. Вважає, що тут вина нотаріуса, бо фактично вона розпорядилася спадщиною.

Третья особа Друга маріупольська державна нотаріальна контора до судового засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути дану цивільну справу без представника нотаріальної контори.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно висновку про експертну грошову оцінку №8М/14 від 08.09.2014 року вартість земельної ділянки площею 0,0606 га станом на 08.09.2014 року становить 25644,00 грн. (а.с.4).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої маріупольська державна нотаріальна контора №1153/02-31 від 01.09.2014 року ОСОБА_8, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому що у спадкоємця відсутні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) на ім'я спадкодавця ОСОБА_9 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 29.08.2014 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, спадкоємцем на зазначене в заповіті майно ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з жилого будинку з належними до нього побудовами подвір'я, розташованого в АДРЕСА_1, на земельній ділянці міської ради, на якій знаходяться: жилий будинок літ.А-1, загалною площею - 50,0 кв.м., в тому числі жилою - 31,6 кв.м., сарай літ.Г-1, вбиральня літ.В-1, огорожа №1 (а.с.6, 7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 29.08.2014 року №26167319 державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, власником жилого будинку АДРЕСА_1 з належними до нього побудовами подвір'я в м.Маріуполі є ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 2-671 виданого 29.08.2014 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с.8).

Згідно інвентаризаційної справи та технічного паспорту власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 (а.с.9-13).

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 29.05.2001 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8,ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_9 купила будинок АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого виконавчим комітетом Маріупольської міської ради народних депутатів 14.07.1998 року, ОСОБА_5, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів від 18.02.1998 року за 53/18 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0606 га, яка розташована на території Приморського району м.Маріуполя, землю передано для обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 31701 №0937 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 14.02.2014 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 145 (а.с.16).

Згідно заповіту посвідченого 13.06.2013 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого воно б не складалось і взагалі, все те, на що вона по закону матиме право і що буде належати їй на момент смерті, вона заповіла у власність - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зняті з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, у зв'язку зі смертю (а.с.18-19).

Правовідносини, пов'язані з придбанням права приватної власності на земельну ділянку, склалися між суб'єктами даних правовідносин до набрання чинності Земельного Кодексу України в редакції 2001 року. Отже, в даному випадку застосуванню підлягають положення Земельного Кодексу УРСР в редакції 1990 року.

У відповідності зі ст.30 Земельного Кодексу УРСР в редакції від 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду, разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 79-1 Земельного Кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно ч.4 ст. 79-1 Земельного Кодексу України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Виходячи з відомостей, зазначених у державному акті про право приватної власності на землю, який виданий на ім'я ОСОБА_5 14.07.1998 року, земельній ділянці АДРЕСА_1, кадастровий номер не присвоєно, відомостей про дану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі України немає, отже, дана ділянка не є повністю сформованою. Технічна документація про складання проекту землеустрою на землю також не складалася.

У відповідності зі ст.105 Земельного Кодексу УРСР в редакції від 1990 року, спори між громадянами, яким належить житловий будинок, господарські будівлі і споруди та земельну ділянку на праві спільної власності, щодо порядку використання та розпорядження земельною ділянкою, вирішуються судом.

Виходячи з норм ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення..

Згідно ч.2,3 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Позивачка ОСОБА_1, як єдина спадкоємиця за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті тітки ОСОБА_9, продовжує володіти земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, упорядковує її і підтримує в належному стані.

У відповідності зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, а також визнання угоди недійсною.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, про визнання за позивачкою ОСОБА_10 права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 316, 328, 392, 1225 ЦК України, ч.1,4 ст. 79-1, 120 Земельного Кодексу України, ст.30, 105 Земельного Кодексу УРСР в редакції від 1990 року ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування по заповіту на земельну ділянку, виділену для обслуговування жилого будинку загальною площею 0,0606 га, розташованого за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.