Справа № 716/309/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Угриновської Л.Я.

секретаря Кульки О.М.,

з участю сторін: представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Заставна справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7В про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна із чужого незаконного володіння.

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами, що розташований в м.Заставна вул. Шевченка,1 від 19.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7; визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, зазначений житловий будинок, а також витребувати його у ОСОБА_6 та передати позивачці. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що вказаний будинок належав її дідові позивачки ОСОБА_8 та бабі ОСОБА_2. Мати позивачки ОСОБА_9 (Громко, ОСОБА_2 ) ОСОБА_10 померла 13.05.2002 року, баба позивачки ОСОБА_2 померла 08.05.2009 року, дід позивачки ОСОБА_8 помер 07.03.2012 року. Представник позивачки посилається на те, що в діда та баби позивачки було двоє дітей, мати позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_2, відповідач по справі. Після їх смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по вул. Шевченка,1в м. Заставна. Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 є її чоловік ОСОБА_8, син ОСОБА_2 та позивачка за правом представлення, оскільки її мати померла раніше. Спадкоємцями майна після смерті діда позивачки ОСОБА_8 були син останнього ОСОБА_2, відповідач по справі, а також позивачка за правом представлення. Представник позивачки вважає, що відповідач по справі спадщину в установленому порядку після смерті матері та батька не прийняв, оскільки разом із ними на час смерті не проживав, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Крім наведеного представник позивачки посилається на те, що із 2004 року остання була зареєстрована у вказаному будинку, проте тривалий час перебуває за межами України, на роботі в Німеччині. В травні 2013 року позивачка ОСОБА_4 довідалась, що її дядько ОСОБА_2 має намір продати будинок, і що вона згідно судового рішення визнана такою, що втратила право на користування цим будинком. Представник позивачки посилається на ту обставину, що при ознайомленні із матеріалами справи вона довідалась про договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 і повідомила про це своїй довірительці. Позивачка посилається на те, що до того часу їй нічого не було відомо про договір дарування, ні дід ні баба їй нічого не повідомляли. Договір дарування житлового будинку вважає недійсним, оскільки він укладений із порушенням норм цивільного права та порушує її право на спадкування за правом представлення. При укладенні цього договору від імені дарувальника ОСОБА_8 договір підписаний іншою особою, а саме ОСОБА_11, при цьому нотаріусом зазначено, що останній підписав цей договір на прохання дарувальника , який не міг це зробити в звязку із похилим віком. Представник позивачки вважає, що ця обставина суперечить вимозі цивільного законодавства, яка визначає, що в разі, якщо фізична особа у звязку із хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно текс правочину, то за її дорученням і в її присутності текст правочину підписує інша особа. Представник позивачки вважає, що похилий вік не є вадою і не є хворобою, і не міг бути використаний для того, щоб правочин підписала інша особа. Представник позивачки посилається , що ОСОБА_8 був письменний, не мав фізичних вад та був здоровий, після укладеного договору прожив ще шість років. Позивачка допускає, що дід не відвідував нотаріуса і договору дарування будинку не укладав. Якщо укладений договір в судовому порядку визнати недійсним, то позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлого ОСОБА_8, оскільки була зареєстрована в будинку і вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідач ОСОБА_2 не може успадкувати майно після смерті матері та батька, оскільки із померлими не проживав, із заявами до нотаріальної контори в установленому порядку не звертався. Крім наведеного представник позивачки у позовній заяві посилається на те, що відповідач по справі продав житловий будинок ОСОБА_6, що є добросовісним набувачем. Позивачка вважає, що оскільки житловий будинок вибув із володіння власника або особи, які він передав майно у володіння не із його волі, то вона має право витребувати це майно у теперішнього власника будинку.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, мотивувала їх вищенаведеним. Підставами недійсності укладеного договору дарування вважає: відсутність волевиявлення дарувальника ОСОБА_8, оскільки останній самостійно договір не підписував; недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення укладеного договору дарування, оскільки останній посвідчений не за місцем знаходження майна, яке є предметом договору та за межами територіального округу; недотримання письмової форми, а саме відсутність даних про причину, у звязку із якою договір дарування замість дарувальника підписано іншою особою. Представник позивачки посилається на те, що її довірителька довідалась про договір дарування у травні 2013 року під час її ознайомлення із матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про визнання позивачки такою, що втратила право на проживання у спірному будинку. Представник позивачки вважає, що її довірителька має право на спадкування майна після смерті ОСОБА_8 в порядку представлення, оскільки її мати ОСОБА_9 померла раніше від батьків. Крім цього вважає, що позивачка ОСОБА_4 в установленому порядку прийняла спадщину, бо була зареєстрована у вказаному будинку в м. Заставна, хоча тривалий час перебуває в Німеччині, і може, набувши право власності в порядку спадщини на цей будинок, просити витребувати його від іншої особи ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що позивачка ОСОБА_4 - дочка його померлої сестри ОСОБА_9. Племінниця тривалий час перебуває за межами України, в Німеччині. Після смерті його сестри позивачка приїздила в м.Заставну і прописалась в діда , його батька ОСОБА_8 в 2004 році, хоча там ніколи не проживала. Відповідач вказав, що його батько інвалід війни, багато років щорічно перебував на лікуванні у військовому шпиталі в м. Чернівці. В 2006 році батько сказав йому, що хоче подарувати йому будинок, мав намір зробити договір дарування у м.Заставна, проте через відсутність всіх необхідних документів йому було відмовлено. Під час перебування на лікуванні у військовому шпиталі в м. Чернівці звернулись до приватного нотаріуса, де було оформлено договір дарування житлового будинку. На час укладення договору дарування його батько погано бачив, користувався окулярами, на руці великий палець не працював, що було повязано із її пораненням в роки війни, тому на прохання батька він запросив ОСОБА_11, щоб підписати договір. Відповідач вказав також , що в той період життя батька в останнього тремтіли руки, він самостійно не розписувався за отримання своєї пенсії, і це робила постійно за нього його інша особа. Із ОСОБА_11 батько також був знайомий, оскільки його батько, як і ОСОБА_8, часто разом перебували у військовому шпиталі на лікуванні.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник в судове засідання не зявились, в заяві до суду просять розглядати справу без них. Позовні вимоги не визнають, вважають, що договір дарування укладено без порушень закону. Дарувальник за життя, його дружина ОСОБА_2, котра надала згоду чоловіку на дарування будинку в разі порушення їх прав могли розірвати договір, чого не було не зроблено. Представник відповідача просить відмовити в позові, застосувавши строк позовної давності.

Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, просить розглядати справу у її відсутності, проти вимог позивачки заперечує. Вважає, що правочин вчинений із дотриманням норм цивільного законодавства, ч.ч.2,4 ст.207 ЦК України, п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України Про нотаріат. Нотаріус посилається на те, що при спілкуванні із дарувальником на його прохання було вирішено, що в договорі слід зазначити поважну причину, по якій договір не може бути підписаний дарувальником , а саме "в звязку із похилим віком". Договір дарування укладений в належній формі, нотаріально посвідчений, використано право за дорученням та в присутності фізичної особи надати право підпису іншій особі із правом вибору зазначення причини. Нотаріус зазначає, що дарувальник разом із своєю дружиною ОСОБА_2 та сином зявились до нотаріальної контори з метою укласти договір дарування. Текст договору був прочитаний вголос. На прохання дарувальника була запрошена його довірена особа, яка в присутності сторін договору та нотаріуса підписала договір від імені дарувальника. Перед цим дружина дарувальника дала свою згоду на укладення договору дарування, її підпис на заяві також посвідчений нотаріально. Нотаріус посилається на те, що при вчиненні нотаріальної дії використано положення інструкції щодо вимоги зазначення причини, по якій правочин підписаний за дорученням особи та в її присутності іншою особою, а саме похилий вік як інша поважна причина.

Судом встановлено, що предметом спору між сторонами є житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в м. Заставна Чернівецької області по вул. Шевченка,1 та питання правомірності правочину вчиненого особою щодо його відчуження.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подають сторони та інші особи. При цьому суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснити сторонам їх права та обвязки, попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти їх здійсненню. Якщо у осіб є складнощі щодо отримання доказів, суд зобовязаний за клопотанням сторони витребувати ці докази.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання наслідків. Ст.204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Договір дарування, нерухомої речі, відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України укладається у письмовій формі і підлягає посвідченню. Договір дарування належить вчиняти відповідно до п.4 ст. 208 ЦК України у письмовій формі.

Відповідно до норм законодавства підставами недійсності договору дарування є: 1) недотримання в момент укладення договору стороною ( сторонами) таких вимог: волевиявлення має бути вільним та відповідати внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами) не може суперечити їх малолітнім , неповнолітнім чи непрацездатним дітям; 2) договір дарування є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин): уразі недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору; укладення договору дарування від імені неповнолітнього без згоди органу опіки та піклування; 3) договір недійсний у разі недотримання письмової форми; вчинений під впливом помилки і обману, насильства, під впливом тяжкої обставини.

Згідно оскаржуваного договору дарування від 19.12. 2006 року ОСОБА_8 (дарувальник) передав у подарунок ОСОБА_5 житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами в м. Застана вул. Шевченка,1. В договорі зазначено , що він підписаний на прохання дарувальника ОСОБА_11 у звязку із похилим віком.

Стаття 207 ЦК України визначає вимоги до письмової форми правочину: правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Відповідно до ч.4 цієї статті, якщо фізична особа у звязку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може буди підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Зокрема ст.43,44 Закону регулюють обовязки нотаріуса по встановленню особи, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, визначення обсягу її дієздатності, цивільної правоздатності, перевірці повноважень сторін.

Стаття 205 ЦК України передбачає можливість вияву волі як в усній , так і в письмовій формі ( простій чи нотаріально посвідченій). Правочин вважається укладеним в письмовій формі нотаріальним посвідченим, коли укладений документ завірений державним або приватним нотаріусом (ст. 40 Закону Про нотаріат).

Виходячи із зазначених норм законодавства обовязок вказувати причини, з яких текс правочину не був підписаний тією особою, що вчиняє правочин, покладається на нотаріуса та інших осіб, що мають право вчиняти нотаріальні дії з тих міркувань, що вони повинні перевіряти відповідність правочинів, що посвідчуються вимогам закону. В оскаржуваному договорі нотаріусом зазначено причину, чому договір не підписаний особисто тією особою, що його укладає, дарувальником, похилий вік. Закон України Про нотаріат, норми цивільного законодавства, положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій причинами, з яких договір може підписати інша особа замість особи в договорі, що не може власноручно підписати договір, визначає фізичну ваду, хворобу. В Наказі Мінюсту від 22.02.12 року №296/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій, а саме в главі 9 п.5 зазначено, що такими причинами крім фізичної вади та хвороби можуть бути інші причини, через які особа не може власноручно підписати правочин.

Судом встановлено, що дарувальник ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення договору дарування , грудень 2006 року, був особою похилого віку. Із копії пенсійного посвідчення, висновку ВКК, історій хвороб ( а.с. 48 -54) вбачається, що дана особа була інвалідом ВВВ 1 групи, мала поранення правої руки, потребувала постійної сторонньої допомоги. Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили суду обставини, що вбачаються із зазначених вище письмових документів, які суд приймає до уваги. Оскільки обовязок вказати причини, через яку сторона договору не може його підписати покладається на нотаріуса, то суд вважає, що остання при укладенні договору, з врахуванням встановлених обставин, в якості іншої причини ( крім фізичної вади та хвороби) могла вказати іншу причину-похилий вік. Враховуючи спільні ознаки тотожності понять «хвороба», «похилий вік» ( у похилої людини часто трусяться руки) суд вважає, що нотаріусом дотримано вимоги положень законодавства.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена Законом не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на показах свідків.

Виходячи із наведеного, суд не приймає при вирішенні даного позову покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 в тій частині, що ОСОБА_8 і його дружина за життя висловлювались, що їхній будинок залишиться позивачці ОСОБА_4.

Посилання представника позивача в судовому засіданні, що укладений договір дарування є недійсним, оскільки укладений поза межами нотаріального округу є безпідставним. Згідно Закону Про нотаріат ( ч.4 ст.55 ) посвідчення правочинів про відчуження нерухомого майна ( в даному випадку договору дарування) відбувається за місцем знаходження майна, або за місцем знаходження однієї із сторін договору. Ці зміни в Закон Про нотаріат були внесені згідно Закону № 3201-ІУ (3201-15) від 15.212.2005 року, тобто на момент укладення правочину нотаріус мала право вчинити нотаріальну дію за місцем проживання однієї із сторін договору, в даному випадку відповідача ОСОБА_2. В п.12 оскаржуваного договору дарування зазначено, що сторони домовились, що місцем посвідчення цього договору є місце реєстрації обдарованої особи, відповідача по справі.

В обґрунтування вимог щодо недійсності укладеного договору дарування представник позивачки посилається ту обставину, що після смерті її матері від діда та баби вона чула, що будинок, в якому вони проживали після їх смерті залишиться їй, а також на те, що про це було відомо іншим особам, свідкам по справі. Представник позивача припускає, що оскільки договір дарування будинку не був підписаний особисто ОСОБА_8, то останній міг взагалі бути відсутнім у нотаріуса і такого договору не укладати. Суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки в даному випадку дарувальник ОСОБА_8 використав своє право і доручив це зробити іншій особі. Із договору дарування вбачається, що дружина дарувальника ОСОБА_2 своєю заявою, яка приєднана до примірника правочину і підпис на якій посвідчений нотаріусом не заперечувала проти укладення договору дарування будинку своїм чоловіком.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що вимога позивачки щодо визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 19.12.2006 року в судовому засіданні не доведена, а тому в її задоволенні слід відмовити. Із врахуванням того, що право позивачки не порушено не підлягають задоволенню також вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування, витребування майна.

Щодо заяви представника відповідачки ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних прав про захист права власності та інших речових прав», якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 204, 205, 207,208, 218, 717 ЦК України, ст.ст. 39,40,43,44, 45, 55 Закону України Про нотаріат, ст.ст. 60,61, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7В про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна із чужого володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Чернівецької області через райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідані під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя