Справа № 343/367/14-ц
Провадження № 22-ц/779/483/2015
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника ВВДФСС в Долинському районі- Чопей О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі про відшкодування втраченого заробітку, за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі на рішення Долинського районного суду від 16 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі (далі відділення Фонду) про стягнення 54152 грн. втраченого заробітку в зв'язку з каліцтвом на виробництві.

В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що 23.09.1998 року під час роботи в КСП ім. Петровського с. Рубань Немирівського району Вінницької області з нею стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого вона стала інвалідом 2 групи з втратою професійної працездатності, що призвело до часткової втрати заробітку. Після прийняття ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання» починаючи з 01.04.2001 року всі страхові виплати у зв'язку з каліцтвом на виробництві проводить Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Постановою Долинського районного суду від 20.04.2011 року, яка набрала законної сили 28.05.2013 року, визнано неправомірною відмову відділення Фонду відносно невиплати ОСОБА_2 щомісячної грошової суми в зв'язку з частковою втратою працездатності та здійснення соціальних послуг. Зобов'язано відділення Фонду призначити позивачу страхову виплату втраченого заробітку та виплачувати відповідні грошові суми щомісяця, починаючи з 01.04.2001 року постійно, на час встановлення втрати працездатності МСЕК, з врахуванням гірських та індексу інфляцій.

Під час виконання постанови відповідачем нараховано та виплачено позивачу за період 2001-2013 роки втрачений заробіток у сумі 39620,06 грн. Проте, з даною сумою ОСОБА_2 не погодилась, оскільки вважає, що відділенням Фонду невірно взято за основу розрахунку мінімальну заробітну плату, а також не враховані гірські в розмірі 20% та індекс інфляції.

Рішенням Долинського районного суду від 16.09.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з відділення Фонду на користь ОСОБА_2 54152 грн. втраченого заробітку у зв'язку з каліцтвом на виробництві.

На дане рішення начальник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі Богачов Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що відділення Фонду при обчисленні заробітної плати, з якої проводився розрахунок страхової виплати, у розмірі мінімальної зарплати 118 грн. станом на 01.04.2011 року, керувалось вимогами частин 14 статті 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та пунктом 12 Постанови кабміну від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» щодо обчислення середньої заробітної плати не менше розміру мінімальної заробітної плати, визначеного законом на дату встановлення потерпілому МСЕК ступеня втрати професійної працездатності. Так, в особовій справі ОСОБА_2 знаходиться довідка архівного відділу Немирівської РДА Вінницької області від 29.08.2013 року, згідно з якою неможливо надіслати довідку про заробітну плату ОСОБА_2

Представник апелянта вважає, відсутніми правові підстави для застосування ЗУ «Про статус гірських населених пунктів» щодо призначення ОСОБА_2 страхової виплати втраченого заробітку з врахуванням гірських, оскільки спірні відносини цим законом не регулюються. Так, ОСОБА_2 була травмована в Вінницькій області, у якій немає гірських населених пунктів, працювала в КСП ім. Петровського по договору підряду без запису цієї роботи у трудову книжку, а статус особи, яка проживає на території гірського населеного пункту отримала за місцем проживання в Долинському районі.

Відсутність правових підстав для підвищення розміру страхової виплати ОСОБА_2 прямо передбачена у пункті 1 Постанови кабміну від 11.07.1995 року «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах».

Збільшенню підлягав лише розмір пенсії ОСОБА_2, як інваліда 2 групи трудового каліцтва, яку вона і отримувала з гірською надбавкою у розмірі 20 відсотків з 01.04.2001 року.

Вказує, що вимога позивача про виплату щомісячних страхових сум з врахуванням індексу інфляції також не ґрунтується на вимогах законодавства. Так за період з квітня 2001 року про серпень 2013 рок ОСОБА_2 отримувала від ПФУ пенсію по інвалідності, на яку проводилась індексація. За цей період вона не отримувала жодних грошових доходів у зв'язку з відшкодуванням шкоди заподіяної каліцтвом, що підлягали б індексації, а тому доводи позивача про нарахування їй індексації є надуманими та суперечать ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Суд не звернув увагу, що згідно вимог законодавства, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів раніше визначених судом або роботодавцем при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2, будучи належно повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до підлягає задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та не заперечується відповідачем, під час виконання трудових обов'язків в КСП ім. Петровського в с. Рубань Немирівського району Вінницької області (правонаступником якого стало СТОВ ім. Петровського) з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, про що складено акт форми Н1 від 21.10.1998 року. В результаті отриманої травми ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і ступінь втрати нею професійної працездатності становить 70% на строк до 01.02.2001 року.

Судом також вірно встановлено, що рішенням Долинського районного суду від 26.11.2001 року стягнуто з СТОВ ім. Петровського в користь ОСОБА_2 втрачений заробіток в розмірі 123,40 грн. щомісячно, починаючи з 29.09.1998 року по 01.02.2001 року в сумі 3455,70 грн., одноразової допомоги 12339,60 грн., 2550 грн. моральної шкоди та судові витрати. При визначенні розміру відшкодування шкоди суд виходив з середнього заробітку ОСОБА_2 на підставі довідки КСП ім. Петровського від 12.05.2000 року, яка становила 176,28 грн.

Постановою Долинського районного суду від 20.04.2011 року, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.03.2014 року задоволено позов ОСОБА_2 Визнано неправомірною відмову Фонду щодо призначення ОСОБА_2 виплати щомісячної грошової суми у зв'язку з частковою втратою працездатності та здійснення соціальних послуг. Зобов'язано відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі призначити ОСОБА_2 страхову виплату втраченого заробітку та виплачувати відповідні грошові суми щомісяця, починаючи з 01.04.2001 року постійно, на час встановлення втрати професійної працездатності МСЕК, з врахуванням гірських та індексу інфляції.

В зазначеній постанові міститься також вказівка на те, що втрачений заробіток ОСОБА_2 слід розраховувати з суми 176 грн. 28 коп. - середнього заробітку позивача перед отриманням травми.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, під¬приємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Між тим, з розрахунку щомісячного відшкодування втраченого заробітку потерпілої ОСОБА_2, проведеного за період з 01.04.2001 року по 01.08.2013 року, вбачається, що обчислення суми відшкодування відбувалось з виходячи з мінімальної заробітної плати, що є невірно.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України постанова Долинського районного суду від 20.04.2011 року має приюдиційне значення при вирішенні зазначеного спору, зокрема в частині суми середнього заробітку - 176 грн. 28 коп. та нарахування гірських та індексу інфляції і на даний час, при вирішенні спору про стягнення недоплачених сум, обговорюватися не може. Тим більше, що сам відповідач проводив нарахування втраченого заробітку з врахуванням 20% доплати за проживання у населеному пункті, що має статус гірського та інфляційних втрат ( а.с. 13).

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи розмір втраченого заробітку у зв'язку з каліцтвом на виробництві, суд першої інстанції не врахував наступне.

Як визначено в ст. 71 ЦК УРСР (з урахуванням п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року) та як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 1, 1-1, 1-2, 22 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У тому випадку, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів (у тому числі і в разі неправильного обчислення розміру щомісячних платежів) раніше визначених судом або роботодавцем, при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду.

Зважаючи на те, що позивач звернулася до суду з даним позовом у лютому 2014 року, то перерахунок слід здійснити за період з лютого 2011 року по серпень 2013 року ( у межах заявлених позивачем вимог).

Таким чином, у лютому 2011 року позивачу належало виплатити 506 грн. 82 коп.;

з березня 2011 року по лютий 2012 року, загальна сума нарахування повинна була скласти 6702 грн. 12 коп. ( виходячи з щомісячного платежу 558 грн. 51 коп.);

з березня 2012 року по лютий 2013 року, загальна сума нарахування повинна була скласти 12457 грн. 68 коп. ( виходячи з щомісячного платежу 1038 грн. 14 коп.);

з березня 2013 року по серпень 2013 року, загальна сума нарахування повинна була скласти 5622 грн. 72 коп. ( виходячи з щомісячного платежу 937 грн. 12 коп.).

Фактично за період з лютого 2011 року по серпень 2013 року ОСОБА_2 було виплачено 25289 грн. 34 коп.

Таким чином на користь позивача належало стягнути 8360 грн. 50 коп.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому воно підлягає до зміни в частині визначення суми, що підлягає до сплати.

На підставі вищенаведеного та ст. 14 ЦПК України, ст.. 1195 ЦК України, ст.ст. 21, 28, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Долинському районі задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 16 вересня 2014 року в частині стягнення розміру втраченого заробітку у зв'язку з каліцтвом на виробництві змінити, визначивши суму, що підлягає до стягнення в розмірі 8360 грн. 50 коп.

В решті рішення Долинського районного суду від 16 вересня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв