22-ц/775/512/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 23" квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Кочегарової Л.М., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі: Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2015 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2015 року скарга ОСОБА_1 задоволена.

Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Бут Л.М. державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2014 року ВП № 28364281 відділу по примусовому виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі № 2-2121/1999 рік.

Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавській області поновити виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2121/1999 рік, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 02.08.1999 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини.

Не погодившись з ухвалою суду ВДВС Чорнухинського районного управління юстиції подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволені скарги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають суттєве значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на те, що обставини, зазначені в ухвалі не можуть бути підставою для скасування процесуального документа чи визнання його недійсним. Судом не прийнято до уваги те, що у відділі ДВС відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 вже після звернення її до суду зі скаргою та проводяться дії по виконанню виконавчого листа. Зобов'язавши в ухвалі поновити виконавчі дії, суд не зважив на те, що виконавче провадження було закінчено, а не зупинено.

Сторони до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом отримання телефонограм, які зареєстровані в журналі телефонограм № 1 за номерами 19,20 (а.с.67,68) та судових повісток, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови старшого державного виконавця Бут Л.М. про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2014 року відділу державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавській області закінчено провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2121, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 02.08.1999 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно у зв'язку із закінченням 07.07.2013 року строку для даного виду стягнення.

Судом першої інстанції було оглянуто матеріали цивільної справи № 2-2121/1999 рік, згідно з якою постановою суду від 02.08.1999 року задоволено заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до відмітки у виконавчому листі, який повернуто ВДВС Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавській області до суду 25 грудня 2014 року на підставі п.6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що станом на 07.07.2013 року заборгованість складає 18 963 грн. 94 коп.

Задовольняючи скаргу суд керувався вимогами статей 384-387 ЦПК України і виходив з того, що державним виконавцем безпідставно у порушення вимог закону було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження, про що винесено постанову від 25.12.2014 року та несвоєчасно у порушення строків, встановлених законом повідомлено стягувача про прийняте рішення. У постанові про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2014 року у мотивувальній частині зазначено лише, що 07.07.2013 року закінчився строк для даного виду стягнення, будь-яких інших мотивів закінчення виконавчого провадження не наведено, крім того не наведено відповідно до яких підстав саме 07.07.20134 року закінчився цей строк і чому лише 25.12.2014 року прийняте таке рішення державним виконавцем. У самій постанові державним виконавцем взагалі не зазначено про наявність заборгованості по сплаті аліментів, також ця інформація не зазначена і у супровідному листі до постанови.

Не приймаючи до уваги клопотання ВДВС про залишення скарги без розгляду з тих підстав, що 02 березня 2015 року відкрите виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2121 від 02.08.1999 року про стягнення аліментів, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі заяви ОСОБА_1, а не на підставі скасування постанови державного виконавця від 25.12.2014 року, яка є незаконною та могла бути скасована начальником відділу ДВС відповідно до вимог ст.. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 49 (п.6 ч.1) Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Відповідно до ч.2 вказаної статті виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом( ч.3 ст. 49 Закону).

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 51 Закону у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (ч.3 ст. 51 Закону).

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Відповідно до п. 7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Згідно п. 7.22 Інструкції у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Частиною четвертою статті 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Однак грошові кошти, які надходитимуть після цих термінів, змінюють свій правовий режим: це вже не аліменти, а компенсація тому з батьків, з яким проживає дитина, тих витрат на утримання дитини, які він поніс не лише за себе, а й за другого з батьків.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено порядок, встановлений для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Згідно вказаної статті скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби розглядається в судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи ДВС, проте скарги повинні розглядатися також за участю заінтересованих осіб - учасників виконавчого провадження (боржників або стягувачів), прав і обов'язків яких стосується подана скарга, а у випадку не зазначення їх у скарзі заінтересовані особи залучаються судом до участі у справі.

Така практика відповідає положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». При цьому забезпечується судовий захист сторін виконавчого провадження, оскільки рішення суду безспірно може вплинути на їх права і обов'язки.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Між тим судом першої інстанції не враховано принцип рівності сторін цивільного судочинства і не залучено до розгляду у справі як заінтересованої особи боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_2, тому ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням того, що внаслідок порушення судом процесуального порядку розгляду справи питання передається на новий розгляд до суду першої інстанції, то інші доводи скарги, які стосуються розгляду скарги по суті, апеляційним судом не перевіряються.

Керуючись ст.ст.307, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: