АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус КиЇвського міського нотаріального округу ОСОБА_5, служба у справах дітей Оболонської районої державної адміністрації в місті Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, Оболонський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» звернулося в суд з названим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 18 липня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №18-05-И/03 та додаткова угода до нього від 16 квітня 2009 року № 1.

Відповідно до умов договору бак надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 82 000 доларів США строком до 18 липня 2020 року зі сплатою 11% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2005 року банк та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір.

Крім того, взабезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

ОСОБА_2 порушив умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає станом на 24 вересня 2013 року 1 862 326 грн. 03 коп.

З урахуванням доповнень та змін позовних вимог банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та виселити відповідачів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня2014 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 18-05-И/03 від 18.07.2005 року в сумі 1 862 326 грн. 03 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказане майно за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, законними представниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» по 1 77 грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просить постановлене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Дана справа була предметом розгляду в суді касаційної інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник банку проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення пені.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 18 липня 205 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 18-05-И/03 та додаткова угода до нього від 6 квітня 209 року №1, відповідно до умов яких банк надав останньому кредит в розмірі 82 000 доларів США строком до 18 липня 2020 року, зі сплатою 11 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'яання за кредитним договором 18 липня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1069.

Крім того, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 18.07.2005 року, згідно умов якого остання відповідає перед банком за неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідачі порушили умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1 862 326 грн. 03 копійки.

20 вересня 2011 року відповідачам направлялась вимога про усунення порушень умов кредитного договору, яку вони отримали 4 жовтня 2011 року, а також вимоги про виселення від 20 грудня 2011 року та 23 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 9.3.1 іпотечного договору, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що мітиться в п.п. 9.3.1 та 9.3.2 цього договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 39, 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

При ухваленні рішення судом вірно встановлені фактичні обставини та дотримані вищенаведені вимоги закону і відповідні роз'яснення.

Як вбачається із змісту та доводів апеляційної скарги, відповідачами розрахунок заборгованості не оспорюється.

Разом з тим, колегією суддів розрахунок заборгованості перевірено.

Зазначений розрахунок є повним, чітким та зрозумілим. Містить відомості про розмір заборгованості за кредитом, відсоткам, пені. В ньому також наявна інформація про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Розрахунок розміру пені відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Стягнувши пеню, суд правильно застосував норму пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України.

Разом з тим, суд не звернув свої уваги на положення частини третьої статті 551 ЦК України, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, оскільки загальний розмір пені становить 1 067 235 грн. 57 коп., який значно перевищує розмір нарахованих збитків, колегія суддів знаходить можливим зменшити її розмір до 772 615 грн. 45 коп.

Доводи апелянтів про порушення банком процедури виселення їх з спірної квартири спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які дають підстави до протилежних висновків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 травня 2014 року в частині стягнення пені підлягає зміні.

В решті рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до його положень, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1є іпотечним майном. Позичальник є громадяном України. Іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов'язань за споживчим кредитом. Позивач є кредитною установою. Кредит отримано в іноземній валюті. Спірна квартира є місцем постійного проживання позичальника. Доказів, що у власності позичальника є інше нерухоме житлове майно, матеріали справи не містять. Загальна площа спірної квартири не перевищує 140 кв. м.

Таким чином, за наявності загальних правових підстав для звернення стягнення на майно, колегія суддів вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не слід звертати до виконання, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

Колегія суддів також знаходить необхідним рекомендувати суду першої інстанції розглянути можливість вирішити питання виправлення описки в оскаржуваному рішенні суду з приводу кількості кімнат в спірній квартирі, в порядку ст. 219 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ч. 1, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2014 року змінити в частині стягнення пені, зменшивши її розмір з 1 067 235 грн. 57 коп. до 772 615 грн. 45 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не звертати до виконання, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.