Справа № 1003/4497/2012 Головуючий у І інстанції Рябченко Л.А.
Провадження № 22-ц/780/2271/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 45 16.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка М.А., Поліщука М.А.

при секретарі: Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим будинком,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що вона є власником будинку по АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.1996 року. Відповідача прописав у будинку його батько, колишнім власником будинку - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Однак більше 40 років відповідач за вказаною адресою не проживає і не з'являється, будинок руйнується. Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає виписатися з будинку, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, Білоцерківського району.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1, Білоцерківського району та стягнуто судові витрати в розмірі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить повністю скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги рішення суду як доказ його права власності на частину спірного будинку з відповідними господарськими спорудами. Вважає, що в нього виникло право власності на майно, оскільки згідно рішення суду 1971 року був розподілений колгоспний двір між ОСОБА_4, якому виділено 1/3 частину спірного будинку та ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_2, яким виділено 2/3 частини спірного будинку, крім того на момент виникнення права на вищевказаний будинок законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений правомірно, оскільки позивачка є власницею спірного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.1996р., а тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України вона має право вимагати захисту свого права власності та усунення перешкод у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, відповідач в свою чергу не надав правовстановлюючих документів, які посвідчують таке право у нього відповідно до вимог чинного законодавства, крім того в даному будинку змалку не проживав, не приїздив та будинком не цікавився.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4.

17 квітня 1995року виконавчим комітетом Моловільшанської сільської Ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, Білоцерківського району на ОСОБА_4.

ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1, Білоцерківського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 02.03.1996 року реєстраційний №2-184 (а.с. 3).

Відповідно до довідки №1132 від 08.11.2011 року виданої виконкомом Маловільшанскої сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с7).

Згідно копії паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований АДРЕСА_2 з 21.07.1983 року (ас. 31).

Згідно довідки Маловільшанскої сільської ради Білоцерківського району Київської області № 02-14-143 від 15.06.2012р., перереєстрація будинків по АДРЕСА_1, здійснена в результаті виявленої помилки в документації (а.с. 25)

Рішенням народного суду Білоцерківського району від 06 квітня 1971 року майно колгоспного двору у с. Мала Вільшанка розділене між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дитиною, останнім виділено 2/3 частини будинку та 2/3 частини погреба, а за ОСОБА_4 1/3 частини будинку та 1/3 частину погреба (а.с. 47).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2, є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 48).

Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР(1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 3 п. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно

до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Тобто при вирішенні даного спору, суд першої інстанції не повно дослідив матеріали справи та не звернув уваги на те, що батьки відповідача були членами колгоспного двору, який був поділений між ними за рішенням суду та з урахування неповнолітнього віку відповідача ОСОБА_5 було виділено більшу частку колгоспного двору, отже він мав право користуватися спірним майном. Крім того, суд не звернув уваги на те, що свідоцтво про право власності на весь спірний будинок на ім'я ОСОБА_4 було видано після його смерті та в подальшому позивачем отримано свідоцтво про право власності в порядку спадкування та в порушення вимог ст.120 ЦК Української РСР(1963року) та ст.405 ЦК України позбавив права користування житловим будинком відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим будинком відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: