Справа № 748/3484/14-ц Провадження № 22-ц/795/403/2015 Головуючий у I інстанції -Майборода С.М. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарі Поклад Д.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 21.01.2015 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, відмовлено, та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В скарзі апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом враховано тільки вимоги ЗУ «Про фінансовий лізинг», без відповідних правових підстав суд не застосував норми ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вказує, що всупереч вимогам ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до укладеного між сторонами договору фінансового лізингу були включені умови, які є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності та мають його наслідком нерівність договірних прав та обов»язків на шкоду позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 17.10.2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00482, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб «RENAUIT DUSTER» (а.с. 5-11).

Як вбачається з додатку № 1 до договору фінансового лізингу ОСОБА_2 було сплачено перший лізинговий платіж в розмірі 101250,00 грн. (а.с. 12), що підтверджується платіжним дорученням від 17.10.2014 року (а.с. 14).

ОСОБА_2 надіслав на адресу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повідомлення від 22.10.2014 року про те, що він відкликає свою згоду на укладення Договору № 01/14-00482 від 17.10.2014 року та просив повернути йому грошові кошти в розмірі 101250,00 грн. (а.с. 17). Підставою відмови від договору обґрунтував тим, що під час його підписання ОСОБА_2 не надали можливість уважно ознайомитись з його умовами. Ознайомившись пізніше детально з умовами договору, вважає його умови такими, що є несправедливими та не можуть бути ним виконані. Вказує, що роз»яснені йому умови договору були іншими, які він не зміг знайти в тексті договору.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи що договір був укладений внаслідок волевиявлення сторін, судом не встановлено наявність порушень умов договору з боку відповідача, які б тягли визнання його недійсним, та не доведено наявність підстав для відшкодування понесених витрат на користь позивача, крім того відсутні докази введення в оману позивача.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу укладено з дотриманням норм чинного законодавства, позивач не позбавлений можливості ініціювати перед лізінгодавцем внесення змін та доповнень до умов договору, а умови договору, як в частині розірвання, дострокового погашення, наявності штрафних санкцій при односторонньому розірванні договору на які посилається позивач, підписані обома сторонами.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст цього правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладенні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв"язку з чим місцевий суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволеннні позову, з чим погоджується колегія апеляційного суду.

Доводи апелянта щодо звернення до відповідача в порядку ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з повідомленням про відмову від договору на підставі того, що під час підписання договору не було надано можливості уважно ознайомитись з його умовами, що призвело до підписання договору на не вигідних умовах, не заслуговують на увагу суду, оскільки повідомлення про розірвання договору датовано 22.10.2014 року (а.с. 17), разом з тим згідно квитанції та опису здано на почту 23.10.2014 року (а.с. 17 зворотня сторона), тобто після спливу строку визначеного в законі.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що суд при дослідженні матеріалів справи неправильно витлумачив норми чинного законодавства, та не врахував аргументи, що укладений договір фінансового лізингу є недійсним, не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до норм діючого законодавства України укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам законодавства.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість судового рішення безпідставні, та зводяться до переоцінки доказів по справі та непогодження з їх оцінкою, тоді як розглядаючи справу, суд оцінив докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Встановивши обставини по справі, суд обгрунтовано прийшов до висновку про те, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам закону, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: