У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на дії державного виконавця та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду 28.05.2015 року із скаргою на Головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, за якою просить суд:

-визнати дії щодо арешту майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження неправомірними;

-скасувати постанову від 19 травня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження, винесену МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні № 47343747, щодо боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

-зобовязати МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги заявник зазначив наступне.

19 травня 2015 року головним державним виконавцем Сухан М.М. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку ОСОБА_1 отримала 23 травня 2015 року.

Виходячи із системного аналізу ст. 6, 31 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник вважає, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Між тим, головний державний виконавець Сухан М.М. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, приймаючи постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про відкриття виконавчого провадження не повідомив у встановлений строк боржника ОСОБА_1, не пересвідчився в тому, що боржник отримали копію постанови про відкриття провадження, а почав проводити дії по примусовому виконанню рішення.

Матеріали справи не містять доказів виконання державним виконавцем зазначених вимог Закону, що призвело до порушення прав боржника ОСОБА_1, позбавило її скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення, та як наслідок спричинило незаконність дій державного виконавця, щодо арешту належного їй майна, що в рази перевищує розмір суми, призначеної до примусового стягнення.

Накладати арешт на все майно боржника без виконання зазначених умов і надання боржнику зазначених в ст. 27 Закону прав державний виконавець порушив вимоги діючого законодавства та порушив права боржників.

В звязку з вищевикладеним, накладення державним виконавцем арешту за все майно ОСОБА_1 є неправомірним та незаконним на думку заявника, що й зумовило звернення до суду з відповідною скаргою.

Як зазначено у ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ст. 383 386 ЦПК України суд ом за ухвалою від 02.06.2015 року було прийнято зазначену скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.06.2015 року на 15 год. 40 хв. у подальшому розгляд зазначеної скарги судом неодноразово відкладався через неявку сторін та їх представників, сторони та їх представники судом належним чином повідомлялися про час і місце розгляду зазначеної скарги, проте не прибули у судове засідання. Від заявника до суду надійшли наступні клопотання про відкладення розгляду справи: від 30.07.2015 року, від 16.09.2015 року, від 28.10.2015 року, від 13.11.2015 року від 30.11.2015 року за якими вона категорично заперечувала проти розгляду скарги за її відсутності та просила відкласти її розгляд на іншу дату з різних підстав, проте жодного разу до цих клопотань не було додано будь яких документальних підтверджень викладеного, проте з урахуванням стану здоровя заявника судом зазначені клопотання задовольнялися, проте останнє клопотання суд вважає що не підлягає задоволенню, оскільки зазначені дії суд розцінює як свідоме затягування розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки відповідно до ст. 386 ЦПК України зазначена скарга підлягає розгляду у десятиденний строк, судом надавалося достатньо часу заявнику для прибуття у судове засідання, більш того у судовому засіданні 15.07.2015 року коли судом здійснювався звукозапис було заслухано думку заявника та її представника щодо зазначеної скарги, практично повністю розглянуто її по суті, тому судом права заявника у даному випадку не порушені. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне розглянути зазначену скарг по суті за відсутністю заявника та її представника.

Від органу виконання судових рішень до суду надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи за постановою від 23.04.2015 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрите виконавче провадження ВП № 47343747 про примусове виконання виконавчого листа № -7032/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 26.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 121,80 грн. та 1 827 грн. та на користь ОСОБА_4 121,80 грн. та 1827 грн.

Зазначена постанова була направлена на адресу боржника рекомендованим листом 27.04.2015 року, що підтверджується фіскальним чеком від 27.04.2015 року № 9505 та Реєстром рекомендованих листів від цієї ж дати, та отримано адресатом 28.04.2015 року, тобто в межах строку, який був наданий на її добровільне виконання.

В межах зазначеного виконавчого провадження МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції було також винесено постанову від 19 травня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження, щодо боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до Журналу реєстрації вихідної кореспонденції значена постанова була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 20.05.2015 року за № 15-759.

Згідно ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших

учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» були дотримані органом виконання судових рішень в ході виконання вищезазначеного виконавчого листа, боржник мав час для добровільного виконання рішення до 30.04.2015 року, тобто не був позбавлений права звернутися до органу виконання судових рішень для врегулювання зазначеного питання, крім того постанова про арешт її майна була винесена лише 19.05.2015 року, тобто до цієї дати вона також вже була обізнана про наявність виконавчого провадження та мала певний проміжок часу для виконання рішення або звернення до органу виконання рішень із будь якими письмовими заявами (як це вона робила в суді) про відкладення його виконання, тому суд вважає що у даному випадку права заявника порушені не були, органом виконання судових рішень приймаються необхідні заходи для виконання рішення суду, виконання якого не було зупинене, незважаючи на його апеляційне та касаційне оскарження у встановленому законом порядку, тому у задоволенні зазначеної скарги слід відмовити.

Крім того суд вважає за необхідне звернути увагу заявника, що Закон України «Про виконавче провадження» у редакції яка діяла на час проведення вищезазначених виконавчих дій не містить вимоги про те, що державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Однак, як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Будь яке клопотання про повернення судового збору від заявника до суду не надходило, тому питання щодо його повернення судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 210, 383 386, 293, 294 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, на дії державного виконавця та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Н.В. Дергачова