Справа № 621/3282/14-ц
Провадження № 2/621/144/15
РІШЕННЯ

іменем України

05.03.2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Бережної Н.М.,

за участю секретаря - Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження жилим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Зміївський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області,

встановив:

18.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням та захист права власності від порушень не пов'язаних із позбавленням володіння, третя особа - Зміївський РС ГУ ДМС України в Харківській області.

15.01.2015 року ОСОБА_1 подала уточнений позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження жилим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Зміївський РС ГУ ДМС України в Харківській області, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. 08.02.2009 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_2, який, в подальшому, було розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.10.2014 року. Під час шлюбу ОСОБА_1 зареєструвала відповідача у належному їй домоволодінні в АДРЕСА_1. Ще до розірвання шлюбу, а саме, починаючи з лютого 2014 року ОСОБА_2 виїхав з місця реєстрації - АДРЕСА_1, забравши всі свої речі. Після цього, відповідач у спірному житловому приміщенні не проживав та не проживає, в його утриманні участі не приймає. Починаючи з лютого 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство та бюджет не ведеться, в належному ОСОБА_1 будинку будь-яких речей ОСОБА_2 немає. Після того як ОСОБА_2 виїхав з будинку позивача, остання пропонувала йому добровільно знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, однак, відповідач відмовився. На підставі викладеного, а також, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 став сторонньою для ОСОБА_1 людиною, позивач не має наміру укладати з ним жодних договорів оренди житла чи його частини, ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду із вказаним позовом для захисту своїх прав.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, свої інтереси довірила представляти ОСОБА_3, який також у судове засідання не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги своєї довірительниці підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що даний позов він не визнає в повному обсязі через недоведеність позивачем висунутих позовних вимог, відсутність доказів на підтвердження обставин, що викладені у позовній заяві, а також через необґрунтовані припущення позивача. Так, ОСОБА_2 вказав, що 15.11.2014 року, після отримання заочного рішення про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1, відповідача вигнали з будинку за адресою його реєстрації - АДРЕСА_1, забрали ключі від будинку, до цього відповідача побив ОСОБА_3 - чоловік доньки позивача, у зв'язку з чим ОСОБА_2 був вимушений звернутися до районного відділу міліції, де було порушене кримінальне провадження і його визнано потерпілим. Фактично підставою для виселення відповідача з будинку була та обставина, що він є «сторонньою людиною» в будинку. Отже, з 15.11.2014 року ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, мешкає тимчасово у церкві, оскільки є глибоко віруючою людиною і йому саме там надали притулок. Через вказані вище обставини, враховуючи, що відповідача неправомірно вигнали з будинку і не пускають проживати у ньому, хоча це його місце реєстрації, яке надає йому право на проживання у будинку, ОСОБА_2 був вимушений звернутися до суду з позовом про вселення, який на даний час перебуває в провадженні суду. Таким чином, ОСОБА_2 наполягав на тому, що він не мешкає за місцем своєї реєстрації з 15.11.2014 року не за власною ініціативою, а через те, що його незаконно вигнали. В той же час ОСОБА_1 до суду не надано будь-якого належного доказу на підтвердження висунутих позовних вимог, а саме будь-яких даних, які свідчать про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Представник Зміївського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи, а саме копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.1992 року, копії реєстраційного посвідчення від 19.03.1992 року, копії рішення виконавчого комітету Борівської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області від 29.04.1992 року, вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані у АДРЕСА_1 /а.с. 8, 27, 28/.

За цією ж адресою - АДРЕСА_1, прописаний відповідач ОСОБА_2, з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 15.10.2014 року було розірвано на підставі заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області /а.с. 10, 11/.

ОСОБА_2 раніше судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі, а 17.09.2008 року був умовно-достроково звільнений /а.с. 29/.

Актами депутата Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області Черкашина В.М., складеними у листопаді 2014 року та 17.02.2015 року, підтверджений той факт, що, починаючи з 11.02.2014 року ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації - АДРЕСА_1, не мешкає, його речей в будинку немає /а.с. 9/.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 в цілому є власником жилого будинку АДРЕСА_1, в якому також зареєстрований ОСОБА_2 Відповідач за вищевказаною адресою, починаючи з лютого 2014 року, не з'являється та не проживає, мешкає у церкві, що не заперечувалося самим ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 про те, що відносно нього було вчинено протиправні дії з боку ОСОБА_3, відповідача виселили з будинку примусово, та йому чиняться перешкоди у користуванні житлом, не приймаються судом до уваги, оскільки, в порушення ст. 60 ЦПК України, відповідачем не доведено жодної вказаної обставини. Так, копія медичної довідки від 15.11.2014 року, копія пам'ятки про процесуальні права та обов'язки потерпілого не є належними доказами вини ОСОБА_3 у спричиненні ОСОБА_2 будь-яких ушкоджень, оскільки вина особи може бути встановлена лише обвинувальним вироком суду. Крім того, ОСОБА_2 дійсно звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права на користування житловим приміщенням та вселення, по справі було відкрито провадження, однак, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2015 року, яка набрала законної сили, провадження по вказаній справі за позовом ОСОБА_2 було закрито у зв'язку з відмовою останнього від позову /а.с. 22, 23-24, 51, 52-53/.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 з лютого 2014 року і до теперішнього часу фактично у житловому будинку АДРЕСА_1 без поважних причин не проживає і ним не користується, хоча має таку можливість, оскільки, ОСОБА_2 не надав жодного доказу про те, що йому чинять перешкоди у вселенні, зокрема, відповідач відмовився від свого позову про вселення, отже, останній порушує вимоги Житлового кодексу України та права ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_1 про визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження жилим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Зміївський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: