Справа № 373/1056/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відділ у справах сім`ї та молоді Переяслав-Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування), Переяслав-Хмельницька міжрайонна прокуратура про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду із позовом і просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки. Зокрема, він не забрав дитину з пологового будинку, незважаючи на те, що знав про народження дитини. Не допомагає виховувати дитину, ухиляється від сплати аліментів. Має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у сумі 12000 грн. Взагалі не цікавиться долею дитини. Кілька відвідувань ним та його дружиною дитячого садочка з січня 2015 року лише спричинили психологічну травму дитині.

Відповідач та його представники позов не визнали. У поданих суду запереченнях представник відповідача зазначає, що відповідач не знав та не міг знати до 03.10.2014 (отримання результатів експертизи на підтвердження батьківства) про те, що він є батьком ОСОБА_3. Також, зазначається, що позивач та відповідач не перебували у фактичних шлюбних відносинах, оскільки вони не вели спільного побуту та їх відносини не мали усталеного характеру. Наявність заборгованості по сплаті аліментів також не визнається відповідачем, оскільки судове рішення про стягнення аліментів на момент подання заперечень переглядалось в апеляційному порідку, а на даний момент відсутнє примусове стягнення аліментів й відповідач сплачує аліменти добровільно. Крім того, відповідач навчається у ВУЗі на денній формі навчання в іншому населеному пункті та не має можливості часто відвідувати доньку. При цьому, позивач перешкоджає відповідачу спілкуватись із дитиною.

Представник прокуратури позов підтримав.

Представник органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради надала суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки ОСОБА_3, затверджений рішенням виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради від 24.02.2015 № 42-05. Крім того, зазначила, що відповідач після визнання його батьком дитини відповідною генетичною експертизою почав проявляти увагу до дитини.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідач участі у вихованні доньки не брав. Відповідач знав про вагітність позивача та про народження у нього дитини, але не визнавав дитину та ухилявся від її виховання. Усі обов'язки батька з виховання дитини виконує чоловік позивача ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_8 - завідувач ДНЗ № 10 «Любавонька» повідомила, що про біологічного батька ОСОБА_3 дізналась рік тому. Відповідач привіз їй документи на підтвердження свого споріднення із дитиною, виявив бажання спілкуватись із ОСОБА_3. Перший раз прийшов на початку цього року. Спілкувався за її присутності, подарував дитині ляльку. Зустріч тривала недовго, кілька хвилин відповідач прогулювався із дитиною. Мати ОСОБА_3 написала заяву про те, що вона забороняє спілкуватись дитині із відповідачем. В другий приїзд відповідач привіз цукерки, які так і залишились у закладі. У третій приїзд відповідача разом із дружиною ОСОБА_3 у закладі не було, тому зустріч не відбулась. Залишили для неї цукерки. Вчетверте приїхала лише дружина відповідача, яка привезла ляльку для дитини. Про перший візит відповідача позивача не повідомляли через спонтанність. Під час зустрічей дитина поводила себе нормально.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що є вихователем дитини у дитячому закладі. Наприкінці січня 2015 року була присутня під час зустрічі відповідача із донькою. Спілкування проходило нормально протягом 10 хвилин. До цього вихованням дитини займались лише мати та вітчим дитини.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що є близьким другом сім`ї позивача. Повністю батьківські обов'язки щодо ОСОБА_3 виконує вітчим - ОСОБА_7. Дитина його називає татом, його родичів сприймає як своїх. Чув як близько 2 років назад при спілкуванні телефоном із позивачем відповідач казав про те, що він не надасть дозволу на виїзд за кордон дитині та пропонував це питання вирішувати у тому числі шляхом позбавлення його батьківських прав.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що близько 5 років фактично є батьком ОСОБА_3 та у повному обсязі виконує батьківські обов'язки. Відповідач донькою не цікавився. 26.01.2015 ОСОБА_3 з садочка принесла ляльку, яку подарував відповідач. Свідок вважає, що подарована лялька - «монстр Халк» є недоречним подарунком малій дівчинці. Після таких спілкувань з відповідачем дитина не хотіла йти у дитячий садок.

У висновку органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки ОСОБА_3, затвердженому рішенням виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради від 24.02.2015 № 42-05, зазначається, що відповідач почав налагоджувати стосунки з дитиною після підтвердження його біологічного батьківства. Виявляє бажання займатись вихованням, турбуватись про здоров'я та розвиток ОСОБА_3. У січні 2015 року відповідач відвідав дитячий заклад «Любавонька» та поспілкувався з донькою. Дитина з ним радо спілкувалась. Однак, позивач забороняє бачитись відповідачу із дитиною та написала відповідну заяву керівнику дитячого закладу. ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно доньки не ухиляється.

Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.11.2011, залишеного без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.11.2014, визнано батьківство ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У свідоцтві про народження ОСОБА_3 від 20.06.2013 НОМЕР_1 її батьком визначено ОСОБА_2.

В Інформаціях про виконання батьківських прав ДНЗ № 10 «Любавонька» від 26.02.2014 та від 16.12.2014 зазначено, що ОСОБА_3 відвідує заклад з 14.08.2012. За цей час ОСОБА_2 жодного разу не відвідував свою доньку. Вихованням та турботою дитини займаються мати, бабуся та вітчим.

Зазначена інформація наведена й довідках цього закладу від 02.03.2015 та 30.03.2015. Також там зазначено, що відповідач двічі відвідував ОСОБА_3 28 та 29 січня 2015 року, а 18.02.2015 зустріч не відбулась через відсутність ОСОБА_3 у закладі. 30.03.2015 до ОСОБА_3 заходила дружина відповідача та принесла подарунок.

З довідки розрахунку заборгованості з аліментів за період з 02.02.2014 по 02.04.2014 від 02.04.2014 № 3406 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 на утримання доньки ОСОБА_3 становила 12000 грн. Копії квитанцій поштових переказів вказують на те, що відповідач на ім'я позивача 05.12.2014, 12.01.2015, 19.02.2015, 03.03.2015 переказав по 600 грн., а 21.04.2015 - 720 грн., в рахунок сплати аліментів.

Довідка Переяслав-Хмельницької ЦРЛ від 23.02.2015 засвідчує факт знаходження ОСОБА_3 на лікуванні у лікарні з 10.02.2013 по 20.12.2013. Факт клінічного обстеження та лікування ОСОБА_3 в Інституті дерматокосметології доктора Богомолець у березні-квітні 2014 року підтверджується відповідними довідками та консультативним заключенням цього закладу.

З копії заяви позивача на ім'я завідувача ДНЗ № 10 «Любавонька» від 27.01.2015 вбачається, що вона висловила категоричну заборону на наближення відповідача до ОСОБА_3. Також вказано на недопустимість та недоречність появи відповідача до доньки без відома позивача.

Думка дитини щодо позовних вимог не заслуховувалась через заперечення позивача та її представника, а також інших учасників, зважаючи на малий вік дитини.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності зі ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.ст.180-184 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожного окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших незалежних від неї причин.

Суд не може визнати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав те, що він не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування, оскільки встановлено, що виник спір щодо його батьківства відносно дитини, який вирішений у судовому порядку лише 11.11.2014. При цьому, позивачем питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 порушено у квітні 2012 року; про визнання відповідача батьком дитини - у липні 2014 року, а невиконання ним батьківських обов'язків - у квітні 2014 року.

Позивач не довела, що відповідач знав про народження ОСОБА_3 як його доньки, що може свідчити про наявність поважної причини того, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку та протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування.

Разом з тим, з моменту отримання відповідачем висновку експерта за результатами судово-медичної генетичної експертизи - 03.10.2014 й винесення ухвали Апеляційним судом Київської області 11.11.2014, якою рішення про визнання батьківства відповідача відносно його доньки ОСОБА_3 залишено без змін, минув значний час. Однак, за цей час відповідач лише три рази відвідав свою доньку у дитячому садочку й сплатив аліменти на її утримання за п'ять місяців.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_2 як батько не у повній мірі бере участь у фізичному і духовному розвитку дочки, її навчанні, вихованні тощо. Водночас, суд вважає, що дані фактори не можна розцінювати як безумовне ухилення від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки в даному випадку мають місце причини, не у повній мірі залежні від відповідача, зокрема необізнаність відповідача про народження дитини та у подальшому спір щодо батьківства.

Крім того, вбачається, що відповідач на момент розгляду справи вчиняє дії, які свідчать про намір виконувати свої батьківські обов'язки, а позивачем чиняться перешкоди у реалізації таких намірів.

При цьому, суд констатує, що батьківські обов'язки за своїм обсягом є набагато ширшими за ті дії, які здійснюються відповідачем по відношенню до доньки ОСОБА_3, і ці дії є недостатніми для визнання їх належним виконанням батьківських обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст. 150, 164, 180-184 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відділ у справах сім`ї та молоді Переяслав-Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування), Переяслав-Хмельницька міжрайонна прокуратура про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_3.

Покласти на орган опіки та піклування Переяслав-Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя