АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року,

встановила:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 22.10.2014 року до досягнення дитиною трирічного віку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачений обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Такі висновки суду першої інстанціївідповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.12.2012 року (а.с. 3).

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Із матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що син проживає разом з матір'ю.

ОСОБА_2 працює в Подільському РВ УДСО при ГУМВС України в м. Києві та має фіксовану заробітну плату.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За частинами 1, 2, 3 статті 181 Сімейного кодексу України України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач зобов'язаний приймати участь в утриманні малолітнього сина.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду про визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України.

Розмір частки від доходу, який присуджено на виплату аліментів на утримання сина, визначено судом відповідно до вимог статей 181, 182, 183 Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто чинне законодавство надає дружині, з якою проживає дитина, право на її утримання від чоловіка.

Можливість ОСОБА_2 надати дружині матеріальну допомогу підтверджено матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав оцінку наданим сторонами доказам, зокрема, врахував можливість відповідача надавати допомогу дружині та дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 листопада 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.