Справа № 462/7281/14-ц
УХВАЛА

27 листопада 2015 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.07.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на його користь із відповідача ОСОБА_2 53300 грн. заборгованості за договором позики від 25.10.2013 року, в решті позову відмовлено.

Позивачем на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу.

15.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, посилаючись на те, що судом стосовно однієї з позовних вимог його позову - позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 25.10.2013 року, не ухвалено рішення.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 року справу повернуто до суду для розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Між тим, у відповідності до ч.3 ст.220 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з розяснень, даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Судом встановлено, що Залізничним районним судом м.Львова розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та звернення стягнення на предмет застави, 10.07.2015 року у даній справі ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53300 грн. заборгованості за договором позики від 25.10.2013 року, в решті позову відмовлено.

Крім того, як вбачається із змісту вказаного заочного рішення, в такому у вступній частині чітко зазначено предмет позовних вимог позивача ОСОБА_1, а саме: стягнення з відповідача 53300 грн. заборгованості за договором позики від 25.10.2013 року та, для задоволення вимог щодо відшкодування збитків в розмірі 53300 грн. за договором позики від 25.10.2013 року, звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 25.10.2013 року - автомобіль «Mercedes-Benz», 1995 року випуску, шасі №WDB6520091К147359, визначивши спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 53300 грн. При цьому, у мотивувальній частині рішення чітко вказано, щосуд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 53300 грн. боргу за договором позики, а щодо вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави зазначено, що оскільки відповідач ОСОБА_2 одночасно є позичальником за договором позики і заставодавцем, то застосування до нього одночасно двох способів захисту прав позивача шляхом стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет застави є порушенням прав відповідача, тому вимогу позивача про звернення стягнення на предмет застави слід залишити без задоволення, так як вбачається подвійне стягнення заборгованості за одним і тим самим зобовязанням.

Наведене відповідає і резолютивній частині рішення, де міститься висновок суду про часткове задоволення позову, а також висновок по суті заявлених вимог: стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53300 грн. заборгованості за договором позики від 25.10.2013 року, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що при ухвалені заочного рішення від 10.07.2015 року судом було прийнято рішення щодо усіх вимог позову ОСОБА_1, тому суд приходить до переконання, що заява є безпідставною, не грунтується на законі, відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208-210, 215, 220 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/7281/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.