АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Шиманського В.Й., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл», третя особа: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Тайл» (далі - ТОВ «Голден Тайл», відповідач) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 96 772, 25 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Як на порушення норм матеріального права посилався на те, що при звільненні відповідач грубо порушив вимоги ст. 40, 42 КЗпП України, його звільнення з займаної посади відбулося без вмотивованого рішення про скорочення штату працівників та за відсутності техніко-економічного обґрунтування такого скорочення, без врахування переважного право на залишення на роботі при вивільнені працівників та не запропоновано іншої посади. В порушення норм процесуального права суд не взяв до уваги роздруківки з мереж в Інтернеті як доказ наявності у відповідача вільних посад.

Просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, з підстав викладених в ній та просили задовольнити.

Представник ТОВ «Голден Тайл» - Гуділін О.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з травня 2007 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Голден Тайл», займаючи при цьому посади менеджера з логістики, менеджера з продажу, менеджера із збуту та в подальшому, а саме у грудні 2012 року, переведений на посаду старшого менеджера із збуту на Київському дистрибуційному центрі цього підприємства.

Згідно наказу «Про скорочення численності штату працівників» №16од від 02.06.2014, позивача попереджено про наступне звільнення з роботи 04 серпня 2014 року у зв'язку зі скороченням обійманої ним посади, а також про неможливість його працевлаштування через відсутність вакансій на підприємстві.

Відповідно до наказу ТОВ «Голден Тайл» №08-02 к від 04.08.2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 19 його постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом з тим, суд не може надавати оцінку правомірності і доцільності внесених змін, оскільки це стосується господарської діяльності суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України закріплено що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Судом встановлено, що в ТОВ «Голден Тайл» дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, а також відбулись відповідні зміни в організації виробництва і праці, що підтверджується погодженим з представником трудового колективу техніко-економічним обґрунтуванням скорочення штату працівників від 30.05.2014, Протоколу зборів трудового колективу № 2 від 30.05.2014, наказу № 16од від 02.06.2014 за яким, зокрема і було скорочено 1 штатну одиницю у підрозділі Київського дистрибуційного центру ТОВ «Голден Тайл» - посаду старшого менеджера зі збуту, наказами «Про внесення змін до штатного розкладу» №18/1 од від 12.06.2014, №20/1од від 10.07.2014, якими виведені зі штатного розкладу інші посади, а також штатними розкладами підприємства за станом на 02.06.2014 та на 05.08.2014.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з матеріалів справи, з наказом №16од від 02.06.2014 про майбутнє вивільнення позивач був ознайомлений в той же день. Наказ про звільнення ОСОБА_1 видано 04.08.2014, тобто після спливу встановленого КЗпП України двохмісячного строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано іншої роботи за відповідною професією чи спеціальністю, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки судом встановлено, що на день звільнення ОСОБА_1 в структурі ТОВ «Голден Тайл» вакансій та відповідної посади в штатному розписі не було.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що надані суду штатні розклади станом на час попередження позивача про звільнення та після звільнення є неналежними доказами у справі, оскільки ці докази в розумінні до ст. 57, 58 ЦПК України є належними та допустимими. Аналіз цих штатних розкладів, на який посилається позивач, зроблений без врахування наказів, що містяться в матеріалах справи щодо внесених змін до цього розкладу в період з 02.06.2014 року по 05.08.2014.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що після офіційного повідомлення позивача про звільнення, яке відбулося 02.06.2014 року, відповідач проводив конкурс на посаду продавця-консультанта. В об'яві, на яку посилається позивач зазначено, що вказана заявка є архівною та датується 21 червня, але не 2014 року, як помилково вважав позивач, а 2013 року. Як пояснив представник відповідача в суді апеляційної інстанції на час попередження позивача про наступне вивільнення вказана посада вже була зайнята.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 зазначеної постанови, судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи доповідні та службові записки працівників ТОВ «Голден Тайл» стосовно позивача, дійшов висновку про низький рішень його кваліфікації та продуктивності праці.

Доводи позивача про його переважне право на залишенні на роботі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, позивача попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, під час вивільнення враховувалися положення, щодо переважного права на залишення на роботі працівників, відповідач у зв'язку з відсутністю вакантних посад не мав можливості перевести позивача на іншу роботу, дійшов висновку про законність звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/15817/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5227/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.