У х в а л а

іменем україни

04 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд» до ОСОБА_4, третя особа: Благодійна організація «Сучасний вибір», про визнання договору поруки удаваним та договору іпотеки нікчемним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд» (далі − ТОВ «Бім-Буд») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати договір поруки від 13 січня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Бім-Буд», удаваним правочином, вчиненим з метою приховати договору іпотеки, а також визнати договір іпотеки нікчемним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що договір іпотеки підписано ОСОБА_5 в останній день його повноважень директора ТОВ «Бім-Буд». 14 січня 2010 року ОСОБА_5 продав свою частку в розмірі 100% в статутному капіталі ТОВ «Бім-Буд», однак покупцю ОСОБА_6 не було повідомлено про наявність договору поруки, який містить посилання на відповідальність поручителя майном, а саме майновим комплексом, загальною площею 1333,5 кв.м, що не відповідає правовідносинам поручительства. Таким, чином було приховано договір застави (іпотеки), який сторони не могли укласти у зв'язку із арештом майна з 2008 року. Договір не посвідчувався нотаріально, а тому договір іпотеки є нікчемним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Бім-Буд» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що відсутні підстави для визнання договору поруки від 13 січня 2010 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору іпотеки, оскільки, як встановив суд, відповідно до умов договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя виконання основного зобов'язання за рахунок грошових коштів поручителя, що створює між сторонами права та обов'язки, які виникають із договору поруки. При цьому, досягнуто згоди про припинення договору поруки у разі задоволення вимог за рахунок іпотечного майна. Позивачем не доведено наявність умислу у сторін при оформлення договору позики приховати інший правочин.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бім-Буд» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана