АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Усика Г.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУ ДМВС України у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила визнати неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2015 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУ ДМВС України у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, позивач вказує на те, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_2 усиновлений та проживає понад десять років в іншій сім'ї, а тому фактично розпорядження про опіку зупинено та відповідальності щодо збереження житла з боку позивача не існує. Проте, суд в своєму рішенні зазначив, що достовірно не встановлено факту встановлення опіки над дитиною або її усиновлення, а тому відмовив в задоволенні позову.

Справа № 759/19028/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/10717/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Соколова В.В.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Від відповідача - Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації та третьої особи - відділу Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУ ДМВС України у м. Києві надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Тому, керуючись положеннями ст. ст.303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана покійному батьку позивача на сім'ю з 5 чоловік (ОСОБА_5 - батько, ОСОБА_6 - теща, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_1 - донька) згідно ордеру № А04309 від 23.11.1964 виданого виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради від 02.10.1964 № 4520 (а.с.5).

Розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 1902 від 31.10.2006 ОСОБА_1 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Крім того даним рішенням на ОСОБА_1 було покладено відповідальність за збереження житла, де зареєстрований малолітній ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2009 за позовом ОСОБА_9 було встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1. Судом вирішено виділити в користування ОСОБА_10, ОСОБА_11 - 10,7 кв.м., ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_2 - 17,1 кв.м., кімнату 11,5 кв.м. - ОСОБА_9 та ОСОБА_13 (а.с.7-8).

Дитина з 31.03.2005 та на даний час зареєстрована в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» ЄРРЦФ № 814 від 07.05.2014 № 557 (а.с.15).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач в зв'язку з неможливістю матеріально утримувати ОСОБА_2 в телефонному режимі попросила Службу у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації забрати останнього.

Згідно листа Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.02.2008 № 20-376 ОСОБА_2 знаходиться на вихованні в іншій сім'ї з 26.12.2006 до досягнення ним повноліття (а.с.13).

ОСОБА_1 зверталася до Служби у справах дітей з листами від 14.05.2014 та від 16.05.2014 (а.с.20,19), в яких просила внести зміни до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 1902 від 31.10.2006 про покладення на неї обов'язку по збереженню житла де зареєстрований ОСОБА_2, оскільки якщо останній усиновлений іншою особою може виникнути юридична колізія щодо реєстрації ОСОБА_2 в двох місцях.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав на те, що достовірно не встановлено факту встановлення опіки над дитиною або її усиновлення. А норми чинного законодавства передбачають і захищають право Нікіти на збереження за ним житла в якому він проживав (квартири АДРЕСА_1) з рідними, а саме: позивачем до влаштування його в прийомну сім'ю. Обов'язок щодо збереження такого житла покладений саме на позивача.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

Так, згідно ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» за дітьми позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А отже дана норма визначає право на збереження житла у правовідносинах щодо встановлення опіки, піклування та інше.

В даній справі позивач посилалась на факт усиновлення дитини.

Судом першої інстанції були вжиті заходи щодо встановлення цього факту, зокрема, ухвалою від 30.03.2015 суд ухвалив витребувати від Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації інформацію про місце проживання батьків ОСОБА_2, також ухвалою від 21.04.2015 суд витребовував інформацію щодо статусу дитини та адресу її перебування (а.с.56-57,68-69). Проте, судом не було враховано визначене ст.ст. 226-228 СК України право на таємницю усиновлення та її забезпечення, в зв'язку з чим, вказана інформація надана не була (а.с.74).

За клопотанням представника позивача апеляційним судом був зроблений запит до Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням надати відомості чи мав місце сам факт усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.113).

В листі від 16.10.2015 № 40-2673 Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації повідомляє, що малолітній ОСОБА_2, 2005 р.н. згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва усиновлений громадянами України (а.с.120).

В силу ч. 1,3-5 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків

Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в даному випадку на батьків - усиновлювачів дитини.

Таким чином, з моменту усиновлення дитини - ОСОБА_2 припинилися особисті та майнові права і обов'язки між ним та позивачем, відповідно, припинився і обов'язок позивача по збереженню за ним житла.

За наведених обставин, обґрунтованими вбачаються позовні вимоги про визнання ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 107 ЖК України, як особи що вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. При цьому колегія суддів також приймає до уваги посилання позивача на те, що вона позбавлена можливості іншим шляхом захистити свої права, ніж звернення до суду з вказаним позовом, до визначених нею відповідачів, оскільки інформація щодо усиновлювачів є конфіденційною і не розголошується державними установами.

За правилом п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування або зміни рішення.

В даному випадку, суд допустив саме неповне з'ясування обставин справи, внаслідок чого мало місце і неправильне застосування норм матеріального права, що призвело і до неправильного вирішення справи по суті, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2015 - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: відділ Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУ ДМВС України у м. Києві, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати неповнолітнього ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: