Дата документу 19.02.2015
Провадження № 2/334/177/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Петракей Р.С.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запорожжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені по аліментам, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за неповну і несвоєчасну сплату аліментів, зазначивши в позовній заяві, що 14.03.20134р. Хорицьким районним судом м. Запоріжжя. було ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частині всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2013р., та аліменти на утримання позивачки в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2

28.03.2013р. Ленінським ВДВС, на підставі виконавчого листа №3-337/477/2013 від 20.03.2013р. виданого Хортицьким райсудом м. Запоріжжя, було відкрито виконавче провадження №37236881 та №37237045, рішення набрало законної сили.

На протязі шести місяців (квітень 2013р. по вересень 2013р.) зазначене судове рішення відповідачем добровільно не виконувалось. У зв'язку з чим 03.12.2013р. Хортицький райсуд м.Запоріжжя, своїм рішенням №337/6196/13ц пров.№2/337/2681/2013 від 03.12.2013р. стягнув з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів, на утримання дитини та утримання позивачки 4091,29грн. з яким відповідач погодився.

27.02.2014р. було відкрито виконавче провадження №42245272 на підставі виконавчого листа №337/6196/13ц від 17.12.2013р. про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини на утримання позивачки в сумі 4091,29грн. та встановлений строк для добровільного виконання 05.03.2014р.

Станом на теперішній час рішення суду не виконано, пеня не сплачена, що підтверджується розрахунком заборгованості ВДВС від 18.08.2014р.

Станом на дату визначення розміру заборгованості державним виконавцем, заборгованість по сплаті аліментів за період 01.04.2013р.по 30.09.2013р. становить 3112,99 грн. з них 1202,48 - борг по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини та 1910,51грн. по сплаті аліментів на утримання дружини.

Згідно довідки з місця роботи відповідача, підприємство не утримувало грошові кошти із заробітної плати на рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів та пені.

Згідно уточнених позовних вимог, позивачка надала розрахунок пені за неповну і несвоєчасну сплату аліментів за період з 19.10.2013р. по 31.12.2013р. в сумі 2279,46грн., з 01.01.2014р. по 31.10..2014р. в сумі 3980,53грн, з 01.02.2014р. по 31.10.2014р. в сумі 4480,10грн. а всього на загальну суму 10740,09грн., яку просить стягнути з відповідача на її користь.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов визнав частково в сумі 3500грн, у судовому засіданні пояснив, що відповідач має не задовільний стан здоров'я, йому потрібні кошти на своє лікування, та він не має можливості сплачувати всю суму нарахованої заборгованості з урахуванням його майнового стану, оскільки його середня заробітна плата складає 4795,59грн, про що надав відповідну довідку №26 від 04.11.2014р., тому просив зменшити суму пені у відповідності до ст. 196 СК України до 3500грн.

Представник 3-ї особи Ленінського ВДВС в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи в відсутності їх представника.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Розмір заборгованості обчисляється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ст.196 СК України, при винекнені заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в постанові від 15.05.2006р. №3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п.22 роз'яснив, що передбачена ст.196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто, боржник звільняється від відповідальності з чітко визначених даною постановою випадках.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє, як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійного розміру свого заробітку (доходу), зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів, приховання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

При цьому під час судового розгляду встановлено, що відповідач заробітну плату отримував своєчасно та заборгованості по виплаті заробітної плати не мав як за основним місцем роботи, так і по роботам за сумісництвом.

Судом встановлено, що заборгованість по аліментам на утримання позивачки, за відповідачем, на жовтень 2014р. (за період з 04.2013р.по 12.2013р.) складає 3908,95грн. дотепер не погашена; заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дитини - немає.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти розрахунку пені приведеному позивачкою, свій розрахунок суду не надав. Розрахунок заборгованості боржника по аліментам на жовтень 2014р. на суму 3908,95грн. не оскаржувався ОСОБА_3 до теперішнього часу.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 заздалегідь повинен був повідомити держвиконавця про неможливість погасити заборгованість по аліментам тому його вина в цьому наявна. Відповідач не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів зі свого основного місця роботи.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно це є підставою для стягнення пені в порядку ст.196 СК України, при тому, що відповідач був обізнаний про виконавче провадження з квітня 2013р., отримував дохід по основній роботі і в п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2014р. державний виконавець встановив строк добровільного виконання сплати заборгованості аліментів - "негайно".

Суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №42245272 від 27.02.2014р. і розрахунок заборгованості боржника по аліментам наданий стягувачем-позивачкою ОСОБА_2 вчинений у встановлений чинним законодавством порядку, боржником не оскаржені, тому суд не бере до уваги твердження відповідача, що він не повинен сплачувати пеню по аліментам, оскільки держвиконавець не надіслав йому письмовий розрахунок, що є порушенням з його боку ЗУ "Про виконавче провадження".

Розрахунок пені від сум не сплачених аліментів зроблений на підставі роз'яснень постанови Верховного суду України по справі №6-81цс13 від 11.09.2013р. по справі №6-149цс14 від 01.10.2014р.

Однак розмір неустойки підлягає зменшенню, на підставі ч.2 ст.196 СК України, оскільки позивачка тривалий час не зверталася до суду за захистом свого права і свідомо сприяла збільшенню суми неустойки, а розмір визначеної нею неустойки майже в два рази перевищує заборгованість по аліментах, що суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

При цьому, з урахуванням того, що аліменти призначаються і повинні сплачуватися щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Суд вважає можливим зменшити розмір неустойки (на підставі ч.2 ст.196 СК України), оскільки розмір визначеної позивачкою неустойки перевищує заборгованість по аліментах, що суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, до прийнятної суми 8000грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судового збору.

Керуючись ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.195,196 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 і.н.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 і.н.н. НОМЕР_2 пеню за неповну та несвоєчасну сплату аліментів на утримання дружини (за період з 19.10.2013р. по 31.10.2014р.) в розмірі 8000грн. (вісім тис. грн.)

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: Мусієнко Н. М.