Справа № 346/3176/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2337/2015
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу командира цієї військової частини про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.02.2014 року її прийнято на посаду діловода штабу військової частини НОМЕР_1 , що в м. Коломия. Зазначала, що вона належним чином виконувала покладені на неї обов`язки, а також витратила декілька місяців на відновлення та систематизацію певної документації, яка до того була у вкрай жахливому стані через відсутність працівника на вказаній посаді. Крім того, керівництвом військової частини на неї систематично додатково покладалось виконання інших обов`язків (на час відсутності інших працівників). Всю доручену роботу вона виконувала, незважаючи на велике навантаження та не бажаючи конфліктувати з керівництвом військової частини. Однак, представники керівництва військової частини вкрай негативно та зневажливо відносились до своїх підлеглих, в тому числі і до неї. Зокрема, командир військової частини систематично без поважної причини ображав її та кричав, а на початку червня 2015 року вона звернула увагу на те, що останній до неї відноситься негативно та упереджено. В той час в неї відбулась невелика словесна суперечка з колегою по роботі, в зв`язку з чим за результатами службового розслідування наказом командира військової частини від 10.06.2015 року позивачці оголошено догану, а наказом від 12.06.2015 року її звільнено із займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивачка зазначала, що до неї не застосовувалися жодні заходи громадського чи дисциплінарного впливу, крім вищеописаного факту, а керівництвом військової частини порушено порядок її звільнення, передбачений чинним трудовим законодавством, оскільки жодних письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни чи неналежного виконання посадових обов`язків вона не надавала.

Раптове незаконне звільнення з роботи за ініціативою роботодавця поставило її сім`ю у скрутне матеріальне становище, позбавило можливості знайти іншу роботу, вона втратила єдиний дохід. Внаслідок цього вона перенесла великі душевні хвилювання, втратила спокій, її сім`я практично розпалась. Для відновлення своїх конституційних прав вона докладала значних зусиль. Зокрема, неодноразово зверталась до керівництва військової частини з приводу отримання пояснень негативної поведінки відносно неї.

В зв`язку з наведеним просила визнати незаконним та скасувати наказ №120 від 12.06.2015 року про її звільнення, зобов`язати відповідача поновити її на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.06.2015 року та стягнути 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування з наступних підстав. Зазначає, що її звільнено з роботи без дотримання порядку, встановленого законом. Зокрема, всупереч ст.43 КЗпП її звільнено без згоди профспілкового органу, що є грубим порушенням трудового законодавства. Стверджує, що систематичності невиконання трудових обов`язків, що є підставою для звільнення за п.3 ст.40 КЗпП, у її діях не було. Підставою притягнення її до відповідальності став рапорт ОСОБА_2 , який, навіть, не був зареєстрований, тому такий не слід вважати доказом, однак суд на це не відреагував. Вважає, що у порушення ст. 152 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу, відповідач 10.06.2015 року застосував до неї подвійні заходи впливу за одне і те ж порушення. Зокрема, винесено питання про порушення дисципліни на розгляд трудового колективу і одночасно накладено стягнення у вигляді догани (її підпису у протоколі немає). Це тільки може свідчити про оформлення даного проколу «задніми числами».

Також апелянт стверджувала, що у неї не було відібрано пояснень перед притягненням до відповідності, так як наказ про догану оголошений 10.06.2015 p., а всі її пояснення датовані 11.06.2015 р., що є грубим порушенням законодавства про працю, зокрема, ст. 149 КЗпП України. На думку апелянта, суд безпідставно не врахував її доводів. Тому просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представники відповідача ОСОБА_3 та Яковлева С.О. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, оскільки вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачку звільнено з роботи з дотриманням трудового законодавства.

Такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11.02.2014 року позивачка прийнята на посаду діловода військової частини НОМЕР_1 , що стверджується записом в її трудовій книжці (наказ №28 від 11.02.2014 року (а.с.4)).

09.06.2015 року помічник командира - начальник фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ст. лейтенант ОСОБА_4 звернулась з рапортом до командира військової частини стосовно неналежного виконання позивачкою службових обов`язків, а саме, відмови прийняти особові справи військовослужбовців та про необхідність обговорення поведінки останньої на зборах трудового колективу і витребування пояснень (а.с.22).

З письмових пояснень, наданих позивачкою 11.06.2015 року стосовно вказаного рапорту, вбачається, що вона відмовилась прийняти від ОСОБА_4 справи, оскільки остання їх отримала не від позивачки, а від капітана ОСОБА_5 (а.с.26).

10.06.2015 року до командира військової частини з рапортом звернувся оперативний черговий КП лейтенант ОСОБА_2 з приводу нецензурної лайки позивачки в його адресу при виконанні нею своїх обов`язків та неналежної реєстрації акту перевірки протипожежного стану об`єктів частини, що зумовило необхідність переоформлення даного акту (а.с. 23).

Відповідно до протоколу №2 зборів трудового колективу військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2015 року членами трудового колективу та представниками від військової частини одноголосно прийнято рішення про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення в зв`язку з її незадовільною трудовою дисципліною та систематичним невиконанням без поважних причин службових обов`язків (а.с. 33).

Наказом №113 від 10.06.2015 року «Про халатне ставлення до своїх службових обов`язків працівника Збройних Сил України ОСОБА_6 та накладення стягнення» позивачці за халатне ставлення до своїх обов`язків, низьку виконавчу дисципліну, незнання керівних документів та нетактовну поведінку до військовослужбовців частини оголошено догану. Наказом доручено заступнику командира частини по роботі з особовим складом майору ОСОБА_3 провести бесіду з ОСОБА_6 стосовно її поведінки та виконання нею своїх функціональних обов`язків, обговорити її поведінку та халатне ставлення до своїх обов`язків на зборах трудового колективу (а.с.30, 31).

Правомірність накладення цього дисциплінарного стягнення позивачкою не оспорюється, оскільки в предмет позову не входить.

11.06.2015 року позивачкою надано письмові пояснення стосовно рапорту ОСОБА_2 , в яких ОСОБА_6 підтвердила висловлювання нецензурною лайкою в адресу цього лейтенанта, мотивуючи це наявністю почуття злості через неповне освоєння нею роботи з новим принтером (а.с. 27).

Того ж дня (11.06.2015 року) із рапортом до командира зазначеної військової частини звернувся начальник станції Р-140 ст. сержант ОСОБА_7 стосовно висловлювань позивачкою ненормативної лексики в його адресу у підвищеному тоні в зв`язку з проханням оформити документи про відрядження того дня у позиційний район для виконання бойових завдань (а.с. 24).

Стосовно зазначеного рапорту 11.06.2015 року позивачкою надано письмові пояснення, в яких нею підтверджено факт вказаної відмови оформити документи на відрядження через те, що вона не встигла випити каву, мала великий обсяг роботи з документами та через небажання, щоб ОСОБА_7 побачив гостя з іншої військової частини, який знаходився в той час в її службовому кабінеті (а.с.28).

12.06.2015 року безпосередній керівник Петрук P.M. ТВО СПНШ з К і СЧ військової частини капітан Рижков Д.Ю. звернувся з рапортом до командира цієї частини стосовно того, що позивачка після накладення на неї дисциплінарного стягнення продовжує халатно відноситись до виконання своїх посадових обов`язків (не готує проекти наказів командира військової частини по стройовій частині, не надає витягів з наказів до служб тилу про кількість військовослужбовців, які зараховані на харчування, не виписує військовослужбовцям посвідчення про відрядження, не веде добову відомість). У вказаному рапорті також зазначено, що 12.06.2015 року позивачка прибула на роботу із запізненням на 2,5 год. без поважних причин, що є порушенням трудової дисципліни. ОСОБА_5 просив вжити заходів дисциплінарного впливу до позивачки (а.с.43).

Також 12.06.2015 року до командира зазначеної військової частини з рапортом звернувся начальник штабу військової частини майор ОСОБА_8 . В цьому рапорті міститься клопотання про звільнення ОСОБА_1 з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та посадовою інструкцією діловода штабу цієї частини, враховуючи раніше застосовані до неї заходи дисциплінарного стягнення, оскільки ОСОБА_6 своєї поведінки не змінила та продовжує систематичне невиконання своїх обов`язків (а.с. 25).

Із письмових пояснень ОСОБА_6 від 12.06.2015 року вбачається, що остання порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, прибувши на роботу о 10:25 год., оскільки проспала (а.с.29).

Посадовою інструкцією діловода штабу військової частини НОМЕР_1 передбачено, що діловод також зобов`язаний: щодня готувати проекти наказу командира батальйону по стройовій частині та про склад добового наряду; зараховувати та знімати військовослужбовців з котлового забезпечення, виписувати відпускні квитки, посвідчення про відрядження та приписи; виконувати інші обов`язки за наказами начальника штабу та старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини (а.с. 38-41).

Відповідно до протоколу №3 зборів трудового колективу військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2015 року членами трудового колективу та представниками від військової частини одноголосно прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі незадовільної трудової дисципліни, систематичного невиконання нею службових обов`язків без поважних причин та попереднього накладеного дисциплінарного стягнення (а.с. 34).

Судом встановлено, що згідно з витягом з оспорюваного наказу №120 від 12.06.2015 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивачку з 12.06.2015 року звільнено з посади діловода штабу на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.32).

Згідно зі службовою характеристикою, затвердженою командиром вказаної частини ОСОБА_9 15.09.2015 року, ОСОБА_6 за час перебування на посаді діловода штабу зарекомендувала себе з негативної сторони, до виконання своїх службових обов`язків ставилась халатно, виконувала їх не в повному обсязі, потребувала постійного контролю за їх виконанням, до підвищення свого професійного рівня ставилась безвідповідально. У зв`язку з цим мали місце неодноразові зауваження з боку керівництва військової частини в усній формі, Однак, на зауваження вона реагувала неадекватно, обгрунтовувати та приймати виважені рішення не здатна, не вміє підпорядковувати себе вимогам, виходячи з поставлених завдань. У взаємовідносинах з керівництвом та співслужбовцями, в тому числі з військовослужбовцями, ОСОБА_6 поводила себе некоректно, допускала випадки образ у вигляді нецензурної лайки, авторитетом не користувалась (а.с.44).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 підтвердили, що з початку 2015 року позивачка допускала аморальну поведінку та неналежне виконання посадових обов`язків, і ці свідки, як працівники вказаної військової частини, в першій половині червня 2015 року зверталися до командира частини з рапортами з приводу допущених позивачкою порушень трудової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2) звільнення.

Положенням ст.149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до положень п.23 вказаної постанови за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що у вказаній військовій частині не створено первинної профспілкової організації, тому звільнення позивачки правомірно здійснено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин систематичного невиконання нею обов`язків, покладених на неї трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також не спростовано вищезазначених фактів такого невиконання. Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при її звільненні повністю спростовуються вищевказаними доказами.

Повно та всебічного встановивши обставини та правильно застосувавши норми матеріального права, суд дійшов вірного висновку, що позивачку звільнено із займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст.40 КзпП України з дотриманням вимог трудового законодавства. Оскільки відмовлено у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу і поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка є основною, то не підлягає до задоволення і похідна вимога про відшкодування моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є надуманими та голослівними і не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій