Номер провадження: 22-ц/785/5597/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про виселення неповнолітніх дітей,-

встановила:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом, який згодом доповнили, до відповідачів про виселення неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири № 92, по вулиці Академіка Заболотного, 43-а, в місті Одесі, також просили стягнути з відповідачів витрати на поштові відправлення повісток у розмірі 204,75 гривень (т. 1 а. с. 19-21, 129-130).

В обґрунтування свого позову позивачі посилалися на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.102013 року було визнано недійсною довіреність від 07.02.2003 року № 568, видану від імені позивачів на імя ОСОБА_10, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 92, по вулиці Академіка Заболотного, 43-а, в місті Одесі від 04.03.2003 року за № 465, укладеним ОСОБА_10, який діяв від імені позивачів, як продавцями з одного боку та ОСОБА_7, ОСОБА_2, як покупцями з іншого боку, та виселено ОСОБА_7, ОСОБА_2 з даної квартири. Вказане рішення було виконано, відповідачі виселені та зняті з реєстрації по вказаній адресі, однак було зясовано, що в квартирі також зареєстровані і їх діти. Так як позивачі є власниками квартири, знаходження дітей відповідачів в квартирі створює для них перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, тому просили їх виселити.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.02.2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.10.2014 року про відкриття провадження у справі відхилено, ухвалу залишено без зміни (т. 1 а. с. 111-112).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Виселено з квартири № 92, по вул. Академіка Заболотного, 43-а, в м. Одесі неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_2: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243,60 гривень в рівних частинах (т. 1 а. с. 253-254).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, позов залишити без розгляду, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 1-6).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 виселено із спірної квартири, а отже відсутні підстави для проживання в квартирі їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 являлися співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах, що вбачається із свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 12.03.1998 року, зареєстроване за № 184163 (т. 1 а. с. 62).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2013 року, яке було залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.02.2014 року, було визнано недійсною довіреність від 07.02.2003 року № 568, видану від імені позивачів на імя ОСОБА_10, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 92, по вулиці Академіка Заболотного, 43-а, в місті Одесі від 04.03.2003 року за № 465, укладеним ОСОБА_10, який діяв від імені позивачів, як продавцями з одного боку та ОСОБА_7, ОСОБА_2, як покупцями з іншого боку, та виселено ОСОБА_7, ОСОБА_2 з даної квартири (т. 1 а. с. 5-6, 7-8). 23.09.2014 року державним виконавцем Суворовського району м. Одеси рішення суду було виконано, відповідачі виселені та зняті з реєстрації за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 листопада 2014 року позивачам ОСОБА_3В, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної власності належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с.63-66).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до довідки дільниці № 7 КП «ЖКС «Північний» від 23 вересня 2014 року в квартирі № 92, по вулиці Академіка Заболотного, 43-а, в місті Одесі проживають та зареєстровані ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, також цей факт підтвердила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 10).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Оскільки, на підставі рішення суду, та враховуючи ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, втратили своє право на проживання і були виселені із спірної квартири, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виселення неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1, оскільки право проживання (або його відсутність) дітей повязана з правом проживання (або його відсутності) батьків.

Доводи апеляційної скарги носять описовий характер і не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_11