АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/218/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Синецька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечна М.М., Анкудінов О.І.

прокурора Бутар В.С.

представника позивача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

представника Будищанської с/р Коток О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_10, ОСОБА_8 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_11 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що 06 листопада 1999 року її син, ОСОБА_12 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_10 Після реєстрації шлюбу позивачка на прохання сина прописала невістку ОСОБА_10 в належному її на праві власності будинку АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в сім'ї сина та відповідачки народилась дочка, ОСОБА_13, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року син ОСОБА_14, які також були зареєстровані за даною адресою як члени її сім'ї.

В 2011 року шлюб між її сином та відповідачкою ОСОБА_10 було розірвано і відповідачка забрала неповнолітніх дітей і вибула на інше невідоме її місце проживання. Оскільки ОСОБА_10 та неповнолітні діти ОСОБА_13 та ОСОБА_10 не проживають в її будинку вже шість років, то позивачка просила на підставі статті 71 ЖК України визнати їх такими, що втратили право на користування в належному її на праві власності жилому будинку АДРЕСА_2 та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено та визнано ОСОБА_10 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_10 такими, що втратили право на користування належним позивачці на праві власності жилим будинком АДРЕСА_2 і зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_10, ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким в заявлених позовних вимогах ОСОБА_11 відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_10 добровільно забрала своїх малолітніх дітей дочку ОСОБА_15 2000 року народження та сина ОСОБА_14 2003 року народження, з будинку АДРЕСА_2 та переїхали на інше постійне місце проживання до своїх батьків в АДРЕСА_1, а тому вона та її малолітні діти втратили право на користування будинком АДРЕСА_2

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1006 листопада 1999 року уклала шлюб з сином позивачки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та переїхала після одруження проживати до чоловіка в будинок АДРЕСА_2, який належить на праві власності позивачці по справі, ОСОБА_11 де і зареєструвала своє місце проживання за згодою власника будинку.

01 липня в них народилась донька, ОСОБА_13, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року син, ОСОБА_14., місце проживання яких було зареєстровано за місцем проживання батьків.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 липня 2011 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розірвано. Цим же рішенням визначено, що малолітні діти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишаються проживати з матір'ю, ОСОБА_10 Після розірвання шлюбу влітку 2011 року ОСОБА_10 переїхала проживати до своїх батьків в с. Будище, Черкаського району та у зв'язку з переміною свого місця проживання перевезла і своїх малолітніх дітей.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачці по справі ОСОБА_11, в даному будинку зареєстровані син ОСОБА_12, бувша невістка ОСОБА_10, онука ОСОБА_13, онук ОСОБА_14. (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідно до п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Влітку 2011 року ОСОБА_10 добровільно виїхала з будинку АДРЕСА_2, по місцю проживання своїх батьків в квартиру АДРЕСА_1 при цьому забравши своїх малолітніх дітей, забравши їх із школи в с. Скородистик, надавши заяву та довідку3 про обов'язкове навчання у Бидищанській ЗОШ 1-111 ступенів Черкаської районної ради. Зазначені обставини підтверджено довідкою директора Скородистицької ЗОШ 1-11 ступенів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачка ОСОБА_10 разом з своїми малолітніми дітьми добровільно виїхала з будинку АДРЕСА_2, влітку 2011 року та не проживає в даному будинку вже біля трьох років, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України вона та її малолітні діти втратили право на користування жилим приміщенням в с. Скородистик.

Діти ОСОБА_13, 2000 р.н. в поточний час навчається в 9 класі Бидищанській ЗОШ 1-111 ступенів, а ОСОБА_14., 2003 р.н. навчається в 6 класі Бидищанській ЗОШ 1-111 ступенів. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 04.02.2015 року, проведеним органом опіки та піклування Черкаської РДА, умови проживання дітей задовільні, діти забезпечені всім необхідним та комп'ютерною технікою, в квартирі чисто. Умови проживання дітей відповідають їх всебічному розвитку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вибір матір'ю ОСОБА_10 іншого місця проживання для своїх дітей не погіршило їх умови проживання та відповідає інтересам дітей та їх розвитку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_10 не оспорює причини по яких ОСОБА_10 та її малолітні діти перемінили місце проживання, а оспорює ту обставину, що ОСОБА_10 являлась не членом сім'ї позивачки, власника будинку, а співвласником будинку АДРЕСА_2, а тому вона як співвласник не може бути визнана такою, що втратила право на користування даним будинком.

Зазначені обставини спростовуються випискою з погосподарської книги, яка була надана з матеріалами позовної заяви, що власником будинку АДРЕСА_2 являється позивачка ОСОБА_11 ОСОБА_13 виписка з погосподарської книги підтверджувала право власності ОСОБА_11 на будинок та надавала право на звернення до суду з таким позовом, так як в сільській місцевості не всі населені пункти паспортизували об'єкти нерухомості, тому колегія суддів вважає дану виписку про право власності належним доказом. Пізніше своє право власності позивачка підтвердила технічним паспортом на житловий будинок, свідоцтвом про право власності на об'єкт нерухомого майна та випискою з державного реєстру речових прав не нерухоме майно.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року в позові ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про розподіл майна подружжя, відмовлено.

Крім того, в своїй заяві до Скородистицької ЗОШ 1-11 ступенів ОСОБА_10 вказала, що дітей вона забирає із даної школи та переводить до Будищанської ЗОШ 1-111 ступенів в зв'язку із зміною свого місця проживання, а не в зв'язку з тим, що вона виїжджає на заробітки.

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм при розгляді даного спору ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Частиною 3 п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_10, ОСОБА_8 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2014 року відхилити, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :