Номер провадження 22-ц/788/415/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України » на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2012 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, в якому просила ухвалити рішення про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 в порядку поділу майна.

На вказане рішення суду 29.01.2015 року від особи, яка не брала участь у справі - Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України » ( далі - ПАТ ), надійшла апеляційна скарга. В ній ПАТ, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

На думку апелянта, судом не було враховано те, що спірне житлове приміщення перебувало в іпотеці банку, на що позивачка надавала нотаріальну згоду. На даний час, набрало законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що рішення суду суперечить умовам договору іпотеки та положенням Закону України « Про іпотеку « ( далі - Закон ), якими заборонено відчуження предмету іпотеки без згоди банку.

Заслухавши пояснення представника ПАТ, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача, який проти задоволення скарги заперечує, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 1986 року між сторонами було укладено шлюб, під час якого - 22.06.1995 року сторони придбали двокімнатну квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 12 ).

Судом було встановлено також, що сторони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, однак на момент звернення до позивачки суду між ними виникли непорозуміння щодо володіння і користування майном, яке є спільною сумісною власністю. Домовленості про добровільний поділ спільно нажитого майна досягнуто не було.

21.07.2008 року між відповідачем та ПАТ був укладений кредитний договір №2171, кредит видавався на споживчі потреби ( а.с. 37-39 ).

На забезпечення виконання зобов'язань за договором, того ж дня, було укладено іпотечний договір, згідно з яким вищевказана квартира була передана в іпотеку ПАТ ( а.с. 40-42 ). При цьому, позивачка надала згоду на передачу квартири в іпотеку, а також вказала у заяві, що їй відомо про отримання чоловіком кредиту, іпотека здійснюється в інтересах сім»ї, на вигідних для них умовах ( а.с. 43 ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності і відповідно до положень ст.ст. 60-61, 69-70 СК України позивач має право на 1/2 частину у спірній квартирі. Також суд виходив з того, що в судовому порядку може бути поділено спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 5 Закону, предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності.

Стаття 23 Закону передбачає, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 60, 69-70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні приписи містяться і у статтях 368 та 372 ЦК України.

ПАТ в своїй апеляційній скаргі посилається на те, що спірна квартира не може бути предметом поділу, оскільки перебуває в іпотеці банку. Вказані доводи заявника є необґрунтованими, оскільки права банку у даних правовідносинах не порушені, відповідно до Закону, іпотека зберігає силу.

Положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що у судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього за позивачем, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України » відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -