У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право приватної власності на транспортні засоби: автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль MITSUBISHI, модель CANTER, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 13 березня 1995 року вона займається підприємницькою діяльністю та заснувала фірму «Делікатес і Ко». 7 жовтня 2006 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У 2008 році, з метою розширення бізнесу, відповідача було зареєстровано як приватного підприємця. Вказувала, що вона, за кошти, отримані від її підприємницької діяльності, та для потреб її бізнесу - роздрібна торгівля, придбала транспортні засоби, а саме: 11 грудня 2008 року - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; 21 жовтня 2010 року - автомобіль MITSUBISHI, модель CANTER, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; 11 вересня 2012 року - автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; 24 червня 2014 року - автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, які були зареєстровані на ім'я ОСОБА_2 Зазначені автомобілі придбані для здійснення підприємницької діяльності, яку здійснює вона. Зазначала, що на даний час подружні відносини між нею та відповідачем припинені, кожен із них живе своїм особистим життям, шлюб носить формальний характер, однак відповідач перешкоджає їй користуватися транспортними засобами та намагається використовувати їх у власних цілях. Враховуючи, що спірне майно придбано за її особисті кошти та для обслуговування і здійснення її підприємницької діяльності, просила визнати за нею право приватної власності на вищевказані транспортні засоби.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 5 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобілі MERCEDES-BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_1, придбавши під час шлюбу автомобілі MERCEDES-BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, використовувала їх для здійснення своєї підприємницької діяльності, тобто діяла як власник цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення господарської діяльності. Тобто вказані транспортні засоби є особистою власністю ОСОБА_1 і в силу ст. 60 СК України вони не є спільним майном подружжя.

Проте погодитися з такими висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що з 13 березня 1995 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

З 7 жовтня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

З 11 листопада 2008 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та має прибутки, що підтверджується звітами суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи та інших бухгалтерських/податкових документів.

11 грудня 2008 року був придбаний транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; 21 жовтня 2010 року - автомобіль MITSUBISHI, модель CANTER, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; 11 вересня 2012 року - автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; 24 червня 2014 року - автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4.

Вищевказані транспортні засоби були зареєстровані на ім'я ОСОБА_2

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (чч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України ).

Рішенням Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 надано офіційне тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, згідно якого статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 308D, та автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER 316, є особистою власністю ОСОБА_1, оскільки вона використовувала їх для здійснення своєї підприємницької діяльності, не ґрунтуються на законі.

Апеляційним судом не враховано, що позивачем не надано належних доказів того, що вищевказані транспортні засоби були придбані за кошти, які належать їй особисто.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, надав оцінку усім доказам, зібраним у справі, врахував рішення Конституційного суду України, яким було надано офіційне тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року скасувати, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 5 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко