15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Києво-Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, державний реєстратор Шостак В.М., про визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Києво-Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, державний реєстратор Шостак В.М., про визнання права власності.
Посилалася на те, що вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року, укладеного між сторонами. У квартирі зареєстровані сторони. Однак вона не мала та не має можливостей проживати та користуватися квартирою, оскільки в ній проживали та проживають ОСОБА_8 (онук відповідачки), його дружина ОСОБА_9 та сама відповідачка.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2012 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 12 червня 2012 року встановлено факт протиправного проживання ОСОБА_8, його дружини - ОСОБА_9 у спірній квартирі та прийнято рішення про виселення їх з квартири.

У 2011 року ОСОБА_5 зазначала, що договір довічного утримання від 16 жовтня 2009 року та право власності позивача на спірну квартиру не визнає.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року позов ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року задоволено у зв'язку з його неналежним виконанням ОСОБА_4 та про встановлення права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2012 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року було скасовано.

ОСОБА_10 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_5 з вимогами визнати її право власності на спірну квартиру, усунути перешкоди щодо її проживання та користування квартирою шляхом покладання заборони ОСОБА_5 чинити будь-які перешкоди щодо проживання та користування житлом у спірній квартирі; вселити її для проживання та користування спірною квартирою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру і визнання права власності на квартиру за ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2013 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру і визнання права власності на квартиру за ОСОБА_4 і в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 і визнання права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2013 року залишено без змін.

При зверненні у реєстраційну службу вона отримала письмову відмову у державній реєстрації прав їх обтяжень, оскільки право власності вже було зареєстровано, а квартира належить іншій особі.

Тому просила визнати її право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнути з відповідачки судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли вірного висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК України. А відмова реєстраційної служби у державній реєстрації права власності позивачки на спірну квартиру не впливає на порушення права власності її на зазначене майно, оскільки таке право зареєстровано за іншою особою. Тому суди правильно зазначили про не доведеність факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, не доведеність факту протиправної поведінки відповідача та причинний зв'язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Києво -Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, державний реєстратор Шостак В.М., про визнання права власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко