Справа № 358/1859/14-ц Головуючий у І інстанції Тітова М.Б.
Провадження № 22-ц/780/1701/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 23.04.2015
У Х В А Л А

іменем України

23 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі:

- за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богуславська міська рада Київської області, відділ Держземагенства у Богуславському районі Київської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Рішенням Богуславської міської ради Київської області від 19 жовтня 2010 року йому було передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, після чого 13 вересня 2011 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №033928, який пройшов державну реєстрацію і земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:018:0108. Вказував, що земельна ділянка передавалась йому у власність із визначенням меж, які були закріплені межовими знаками під час виготовлення технічної документації землевпорядною організацією. Згідно опису меж на кадастровому плані земельної ділянки суміжним землекористувачем від точки Б до точки В являється сусід ОСОБА_2, який проживає по АДРЕСА_2

Зазначав, що ОСОБА_2, порушуючи правила добросусідства та діючи самовільно без його згоди, звів огорожу між їх земельними ділянками та між переломними точками 2, 3 та 4, по лінії проходження межі поставив огорожу на його земельній ділянці. Виявивши це, він звернувся до ОСОБА_2 з проханням прийняти огорожу та встановити її відповідно до межі, яка зазначена на плані меж земельної ділянки в державному акті на право власності на земельну ділянку, але останній відмовився це зробити. Посилався, що ОСОБА_2, який раніше нього отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, не дотримується вимог земельного законодавства та не усуває допущені ним порушення.

З метою захисту своїх прав на земельну ділянку, він попередньо звернувся до виконавчого комітету Богуславської міської ради з проханням перевірити правильність встановлення ОСОБА_2 огорожі між їх земельними ділянками. На вказане звернення листом від 20 серпня 2014 року виконавчий комітет Богуславської міської ради повідомив його, що 14 серпня 2014 року працівниками ліцензійної землевпорядної організації ПП «Ал-Маз» за участю працівника міськвиконкому ОСОБА_4, в присутності заявника та співвласників присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 і ОСОБА_5, були проведені роботи по встановленню (відновленню) на місцевості суміжної межі цими присадибними ділянками відповідно до земельно-кадастрової документації. Переломні точки по лінії проходження межі між земельними ділянками закріплені на місцевості знаками (два дерев'яні стовпчики). В результаті проведених робіт було встановлено, що існуюча між будинковолодіннями огорожа не відповідає земельно-кадастровій документації цих двох присадибних ділянок. Виконавчий комітет міської ради рекомендував власнику огорожі ОСОБА_2 перенести огорожу у визначені межі, який на даний час не усунув порушення земельного законодавства та не прийняв огорожу з його земельної ділянки, що являється підставою для звернення до суду.

Посилаючись на порушення свої прав, просив зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати та перенести огорожу між переломними точками 2, 3 та 4 по лінії проходження межі між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 у визначені земельно-кадастровою документацією межі.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК 033928, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Богуславської міської ради від 19 жовтня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:018:0108. Вимоги обгрунтовував тим, що рішенням виконкому Богуславської міської ради Київської області від 7 квітня 1953 року було виділено його покійному батьку ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 Після завершення будівництва житлового будинку у 1968 році його батько на межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_7 (матері позивача) встановив дерев'яний паркан, який стоїть і по даний час. Під час приватизації земельної ділянки його батьком при виготовлені земельно - кадастрової документації було допущено помилку, а саме переломну точку 3 по лінії проходження межі між земельними ділянками батька та ОСОБА_7 було встановлено не на рівні з точками 2 та 4, як це повинно бути відповідно до генерального плану земельної ділянки, а зі зміщенням в середину батьківського двору. Вважає, що як земельно - кадастрова документація, так і державний акт на земельну ділянку були виготовлені з порушення межових точок між господарствами по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 Вказував, що 26 червня 2007 року за договором дарування він набув права власності на вказану ділянку і йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 980827 від 27 березня 2008 року.

Посилався, що оскільки межа його земельної ділянки при житті батька ОСОБА_6 була встановлена землевпорядною організацією з помилкою, то при приватизації ОСОБА_3 ділянки і виготовленні останньому земельно - кадастрової документації також було допущено помилку і таким чином його державний акт також не відповідає дійсності. При виготовлені документації ОСОБА_3 до нього, як власника сусідньої земельної ділянки з актом погодження меж не приходив і даний акт він не підписував, а тому вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 виготовлений з суттєвими порушеннями чинного законодавства і повинен бути визнаним недійсним.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати і перенестиогорожу між переломними точками 2, 3 та 4 по лінії проходження межі між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 у визначені земельно-кадастровою документацією межі, які зазначені на кадастровому плані земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 з кадастровим номером :01:018:0108.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що паркан між ділянками стоїть із 1970 року, що підтверджується показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитаних з його боку. Крім того, під час дослідження державних актів сторін, суд не звернув уваги, що в державних актах відстань між переломними точками 3 та 4 по межі земельних ділянок відрізняється.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

ОСОБА_3 та його представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість судовго рішення та ісутність підстав для його скасування.

Треті особи у справі належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що існуюча між будинковолодіннями позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_2 огорожа не відповідає земельно-кадастровій документації цих двох присадибних ділянок, зокрема огорожа розташована на ділянці ОСОБА_3, що підтверджується відповідними доказами. Наведене призводить до порушення прав ОСОБА_3, які підлягають до захисту шляхом демонтування та перенесення огорожі у визначені земельно-кадастровою документацією межі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним виданого ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК 033928, поскільки ОСОБА_2 не надав доказів, що видачею даного державного акта порушено його права та законні інтереси, зокрема, що ОСОБА_3 приватизована частина його ділянки.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли або перемістилися.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.1). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав (ч.3).

Згідно ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що рішенням Богуславської міської ради № 978 від 19 жовтня 2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у м.Богуславі Київської області.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 було видано Богуславською міською радою державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 033928, який пройшов державну реєстрацію 17 жовтня 2011 року і земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :01:018:0108, що підтверджується копією державного акту та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 23 жовтня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 26 червня 2007 року набув у власність земельну ділянку площею 0,0802 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2. 27 березня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 980827 на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:0063, що підтверджується копією даного державного акту.

Також судом встановлено, що існуюча між будинковолодіннями позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_2 огорожа не відповідає земельно-кадастровій документації цих двох присадибних ділянок, що підтверджується листом виконавчого комітету Богуславської міської ради від 20 серпня 2014 року та актом обстеження суміжної межі між земельними ділянками ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, складеним 11 вересня 2014 року комісією за участю депутата Богуславської міської ради ОСОБА_11 та працівників міськвиконкому ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Зокрема, з листа виконавчого комітету Богуславської міської ради від 20 серпня 2014 року вбачається, що 14 серпня 2014 року працівниками ліцензійної землевпорядної організації ПП «Ал-Маз» за участю працівника міськвиконкому ОСОБА_4, в присутності заявника та співвласників присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 і ОСОБА_5 були проведені роботи по встановленню (відновленню) на місцевості суміжної межі цими присадибними ділянками відповідно до земельно-кадастрової документації. Переломні точки по лінії проходження межі між земельними ділянками закріплені на місцевості знаками (два дерев'яні стовпчики). В результаті проведених робіт було встановлено, що існуюча між будинковолодіннями огорожа не відповідає земельно-кадастровій документації цих двох присадибних ділянок. До листа додано викопіювання з плану м. Богуслав із зазначенням місця розташування земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на якому видно, що лінією червоного кольору позначена огорожа, яка не відповідає лінії приватизації земельних ділянок, та стоїть на земельній ділянці ОСОБА_3 Вказані факти в тому числі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_12

За таких обставин суд обгрунтовано прийшов до висновку про порушення прав ОСОБА_3 як землевласника з боку відповідача ОСОБА_14 і необхідність поновлення цих прав шляхом перенесення огорожі між домоволодіннями.

Також, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 116 Земельного Кодексу України позивач ОСОБА_3 мав право на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Богуславі, яка була у його користуванні.

Порядок приватизації земельних ділянок визначений ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України, а саме до відповідного органу місцевого самоврядування має бути подана заява про приватизацію земельної ділянки, після чого приймається рішення у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно пункту 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43, яка була чинна на час здійснення приватизації земельної ділянки позивачем, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Згідно п.1.15. вказаної Інструкції розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів.

Позивач ОСОБА_3 надав до суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 23 жовтня 2014 року та копію державного акту на право власності на земельну ділянку, з яких видно, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №033928 був виданий на підставі рішення Богуславської міської ради від 19 жовтня 2010 року про безоплатну передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 державний акт пройшов державну реєстрацію 17 жовтня 2011 року і земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :01:018:0108, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена ПП «Мередіан».

Отже із вказаних доказів не вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий позивачу ОСОБА_3 в порушення вимог чинного на той час земельного законодавства України.

Також встановлено, що межа між земельними ділянками позивача та відповідача, яка зазначена на плані меж земельних ділянок в державних актах, співпадає.

ОСОБА_2 посилається на недійсність виданого ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку у зв'язку з тим, що межа між їх ділянками за життя батька відповідача ОСОБА_6 була встановлена землевпорядною організацією з помилкою, а саме не по лінії існуючої огорожі.

Обгрунтовуючи свою позицію відповідач порівнює викопіровку з генерального плану м.Богуслав та генерального плану забудови земельної ділянки, виділеної для його батькаОСОБА_6, з яких на його думку видно, що межа між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача рівна, а не така яка зазначена в державному акті зі зміщенням переломної точки № 3. Проте як вбачається із наданих відповідачем документів, земельна ділянка його батьку ОСОБА_6 була надана в користування в розмірі 0,06 га, а приватизував він 0,0802 га, тобто в значно більшому розмірі, що унеможливлює з достовірністю прийняти до уваги генеральний план забудови земельної ділянки, який виготовлявся на земельну ділянку площею 0,06 га, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Такі доводи ОСОБА_2 в тому числі спростовуються дослідженою судом першої інстанції технічною документацією із землеустрою зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку батька відповідача ОСОБА_6, яка була виготовлена ПП «Земляни», з якої вбачається, що технічна документація була виготовлена відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43, яка була чинна на час здійснення приватизації земельної ділянки, в тому числі відповідно до п. 1.14. Інструкції, якою було визначено, що довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України.

В матеріалах технічної документації є наявним акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_6, який підписаний батьком відповідача ОСОБА_6 та суміжними землекористувачами, в тому числі матір'ю позивача ОСОБА_7, складений 5 травня 2004 року, а також є акт про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику земельної ділянки ОСОБА_14 складений 5 травня 2004 року.

За таких обставин суд вірно не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які стверджували в судовому засіданні, що огорожа встановлена між земельними ділянками позивача та відповідача існує з початку 1970 року і до цього часу не переміщалась, оскільки відповідач ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_6 при виготовлені технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку погоджувались з відновленими межами, про що свідчать підписані ними акти та про будь-які помилки при визначені межі не вказували на той час.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 має державний акт на право власності на земельну ділянку, в якому на плані меж земельної ділянки суміжна межа із земельною ділянкою позивача ОСОБА_3 співпадає з межею, яка зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку позивача. Будь-яких дій для виправлення помилки в своєму державному акті він не вчиняв з часу отримання державного акту, і як наслідок його державний акт на земельну ділянку є дійсним та приймається до уваги при визначенні правильності встановлення меж.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 з огляду на недоведеність порушення його прав з боку ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що паркан між ділянками сторін стоїть із 1970 року, що підтверджується показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитаних з його боку, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи з викладених вище підстав. Зокрема як встановлено судом першої інстанції існуюча між будинковолодіннями позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_2 огорожа не відповідає земельно-кадастровій документації цих двох присадибних ділянок, що підтверджується листом виконкому Богуславської міської ради від 20 серпня 2014 року та актом обстеження суміжної межі між земельними ділянками ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, складеним 11 вересня 2014 року комісією за участю депутата Богуславської міської ради ОСОБА_11 та працівників міськвиконкому ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Вказані докази відповідачем не спростовані.

Суд мотивував у рішенні підстави відхилення показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, вірно пославшись на їх непереконливість та суперечність іншим доказам у справі.

Посилання апелянта на те, що суд не звернув уваги, що в державних актах відстань між переломними точками 3 та 4 по межі земельних ділянок відрізняється не спростовують висновків суду першої інстанції, який вказав, що відповідач ОСОБА_2 має державний акт на право власності на земельну ділянку, в якому на плані меж земельної ділянки суміжна межа із земельною ділянкою позивача ОСОБА_3 співпадає з межею, яка зазначена в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Інших доводів незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, колегія суддів також враховує, що визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні ст.152 ЗК України, ст.16 ЦК України, ні іншою нормою закону при наявності рішення органу влади чи місцевого самоврядування, що надало особі право на отримання цього правовстановлюючого документа.

Позивач ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку на підставі рішення Богуславської міської ради від 19 жовтня 2010 року, яке ОСОБА_2 не оскаржується, що у свою чергу унеможливлює визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення міської ради.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: