Справа № 362/4851/14-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/6407/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 03.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.

при секретарі Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування шкоди, завданої ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 22 червня 2013 року близько 17 год. 30 хв. на вул.Грушевського у м.Василькові Київської області сталася ДТП. Вказана ДТП сталася з вини відповідачки ОСОБА_2, яка, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не надала перевагу в русі мотоциклу НОМЕР_2 під його керуванням, порушивши п.16.11 ПДР та допустивши зіткнення з мотоциклом. Вина відповідачки ОСОБА_2 у порушенні ПДР стверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2013 року. Вказував, що згідно звіту від 20 вересня 2013 року розмір матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла становить 18281,12 грн. Вважає, що дану шкоду, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 800 грн. їй має відшкодувати винуватець ДТП ОСОБА_2 Крім того, посилався, що діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 5000 грн. У звязку із наведеним просив стягнути із відповідачки на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 18281,12 грн. та 800 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та стягнути із відповідачки судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача 18281,12 грн. та 800 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що свою цивільно-правову відповідальність за спричинення шкоди вона застрахувала у ПрАТ «СК «Лафорт», а тому відповідати за завдану шкоди має не вона, а страхова компанія, яка хоч і перебуває на стадії банкрутства, проте не ліквідована. У випадку недостатності коштів у страховика ПрАТ «СК «Лафорт», відповідальність згідно закону має нести МТСБУ. Проте суд обох відповідачів не залучив до участі у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Позивач ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд в тому числі вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що хоча цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП відповідачки ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «Лафорт» за договором обовязкового страхування, проте відповідати за завдану шкоду має саме відповідачка.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.33.1.4 ст.33 вказаного Закону (в редакції на час скоєння ДТП) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно вимог п.5 ч.1 ст.991 ЦК України та п.37.1.4 ст.37 вказаного Закону страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначені обставин, характеру та розміру збитків.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що у випадку невиконання винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обовязкового страхування, передбачених законом обовязків щодо повідомлення страховика про ДТП, відповідальність за завдану шкоду покладається на нього.

Аналогічні розяснення містить п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якого у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22 червня 2013 року близько 17 години на вул.Грушевського у м.Василькові Київської області сталася ДТП за участю транспортних засобів: мотоцикла «Geon 300» р.н. АІ 4612А під керуванням позивача ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідачки ОСОБА_2

ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 п.16.11 ПДР, яка виїжджаючи від магазину «Фуршет», не надала перевагу в русі мотоциклу та допустила зіткнення. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2013 року відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КупАП у вигляді штрафу.

В результаті зіткнення належний позивачу мотоцикл НОМЕР_2 отримав пошкодження. Згідно звіту № 78/09/13 від 20 вересня 2013 року розмір матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла «Geon 300» складає 18281,12 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт» за договором обовязкового страхування з лімітом відповідальності 50000 грн.

Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не надала до суду першої інстанції належних і допустимих доказів про повідомлення нею страховика у встановлений строк про страховий випадок, як і взагалі не посилалася на те, що вона подавала таку заяву, що стверджується її письмовими запереченнями проти позову (а.с.81-83). Неповідомлення відповідачкою страховика у свою чергу унеможливило огляд мотоцикла і встановлення страховиком розміру завданого збитку та його відшкодування позивачу.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 18 листопада 2013 року порушено провадження у справі № 910/20063/13 про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт», а ухвалою господарського суду від 10 вересня 2014 року по справі винесена постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на січень 2015 року ПрАТ «СК «Лафорт» перебуває у стані припинення (а.с.73-76).

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, поклавши відповідальність за завдані матеріальні збитки на відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що свою цивільно-правову відповідальність за спричинення шкоди вона застрахувала у ПрАТ «СК «Лафорт», а тому відповідати за завдану шкоди має не вона, а страхова компанія, яка хоч і перебуває на стадії банкрутства, проте не ліквідована.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила колегії суддів той факт, що вона не зверталася до ПрАТ «СК «Лафорт» із письмовим повідомленням про настання страхового випадку, поскільки її сина повідомили по телефону, що компанія ліквідується, що не відповідало дійсності, бо справа про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт» була порушена господарським судом лише 18 листопада 2013 року, тобто через 5 місяців після ДТП.

Отже, ОСОБА_2 як винуватець ДТП не виконала свій обовязок, встановлений ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення нею в установленому законом порядку страхової компанії про настання страхового випадку, у звязку з чим остання була позбавлена можливості оглянути мотоцикл і встановити розмір збитку до його ремонту. В даний час ПрАТ «СК «Лафорт» перебуває в стадії припинення. Отже, саме відповідачка має відшкодувати позивачу завдану з її вини шкоду.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що відповідальність за укладеним між нею і ПрАТ «СК «Лафорт» договором обовязкового страхування має нести МТСБУ на підставі ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не грунтуються на вимогах закону.

По-перше, як вище вказувалося ОСОБА_2 після ДТП не зверталася у встановлений законом 3-х денний строк строк до МТСБУ для здійснення страхових виплат.

По-друге, згідно п.41.1 та 41.2 ст.41 вказаного Закону МТСБУ відшкодовує шкоду лише у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом даної норми закон покладає обов'язок відшкодувати шкоду за рахунок МТСБУ лише щодо страховика учасника МТСБУ.

Відповідно до листа МТСБУ від 17 січня 2015 року ПрАТ «СК «Лафорт» позбавлена членства в МТСБУ із 04 червня 2013 року через заборгованість до фондів, тобто позбавлена членства ще до скоєння ДТП, що у свою чергу унеможливлює відшкодування шкоди за рахунок МТСБУ (а.с.71,77).

В той же час колегія суддів не може погодитися із судовим рішенням в частині відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України,відповідно до положень якої моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є сукупність кількох умов, зокрема: наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стягуючи на користь позивача 2000 грн., суд виходив із доведеності факту заподіяння моральної шкоди. При цьому суд не звернув уваги, що позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав і в матерілах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували заподіяння останньому моральної шкоди та в чому вона полягає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди не грунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині з підстав його недоведеності.

В іншій частині колегія суддів залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: