Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9860/14-ц
Провадження № 2/369/657/15
РІШЕННЯ

Іменем України

10.02.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_4, про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним і скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним і скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 03 червня 2014 року Апеляційним судом Київської області ухвалено рішення, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_5. Тому, ? частина будинку вважається належною ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року ? частини будинку належали матері ОСОБА_1, яка складалася із ? частини, яку вона набула в період шлюбу, і ? частини, яку вона набула в порядку спадкування.

ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за життя приватизувала земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2753 га, з них 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а 0,0253 га - для ведення особистого селянського господарства. Державний акт на вказану земельну ділянку ОСОБА_6 отримала на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 27 грудня 2003 року про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, яка раніше перебувала у користуванні.

ОСОБА_1 не надавав матері згоди на проведення приватизації всієї земельної ділянки, не погоджував її меж та не визначав порядок користування вказаною ділянкою.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 27 грудня 2003 року № 17 про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 0,0253 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 103819, виданий ОСОБА_6 на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 27 грудня 2003 року № 7 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1508 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:026:0014.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ОСОБА_4.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у їхню відсутність, представник поданих позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.

Представник відповідача Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 67 років помер ОСОБА_5, який доводився батьком позивачу по справі ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, та відповідачу ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, яка внаслідок реєстрації шлюбу змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Рішенням 7 сесії 24 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року було затверджено матеріали інвентаризації згідно фактичних площ землекористувачу ОСОБА_6, земельна ділянка площею 0,2753 га, з них 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,0253 га - для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1, та передати у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,0253 га для ведення особистого селянського господарства.

09 червня 2004 року на ім'я ОСОБА_6 був виданий Державний акт серії КВ № 103819 на право власності на земельну ділянку площею 0,2753 га, розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а 0,0253 га - для ведення особистого селянського господарства. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1508. Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки - :01:026:0014.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 67 років померла ОСОБА_6, яка доводилась матір'ю відповідачу ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, та матір'ю позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

29 січня 2003 року вона склала розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних долях. Зазначений заповіт був посвідчений секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради ОСОБА_7

В подальшому, 15 липня 2011 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці ОСОБА_4. Вказаний заповіт нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Правила ст. 1251 ЦК України встановлюють можливість посвідчення заповіту, за винятком секретного, уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування, якщо у населеному пункті немає нотаріуса.

Так, з матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_6 склала заповіт на користь своїх дітей, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який був посвідчений секретарем Михайлівсько-Рубежівської сільської ради. Однак, в подальшому ОСОБА_6 склала новий заповіт, посвідчений нотаріально, лише на користь своєї дочки ОСОБА_4

01 жовтня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

30 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 14 квітня 1992 року вбачається, що виконком Михайлівсько-Рубежівської сільської ради народних депутатів посвідчує, що ціле домоволодіння, яке складається з жилого будинку та надвірних споруд, розташоване в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. Вказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради народних депутатів № 48 від 20 грудня 1991 року. Свідоцтво про право власності було зареєстроване у БТІ та записане в реєстрову книгу за № 232.

Відповідно до наданої Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області інформації вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0014 обліковується за ОСОБА_6, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

З довідки № 1601 від 14 вересня 2011 року, виданої виконавчим комітетом Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вбачається, що ОСОБА_1 з 03 грудня 1991 року зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року, яке 03 червня 2014 року набрало законної сили, за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі вказаного рішення була здійснена державна реєстрація права спільної часткової власності ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

З поданих відповідачем ОСОБА_4 заперечень на позов ОСОБА_1 вбачається, що у зв'язку з тим, що після смерті їхнього батька ОСОБА_5 ніхто із спадкоємців першої черги не звернувся із заявою про прийняття спадщин, проте їхня мати, ОСОБА_6, була титульним власником домоволодіння, яке входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_5, і користуючись своїм правом, приватизувала земельну ділянку, на якій розташований будинок, що належить їй на праві власності.

ОСОБА_4 зазначала, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, не входить право власності чи право користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Так, у зв'язку із смертю ОСОБА_5 у його дружини ОСОБА_6 та його дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникло право на спадщину за законом. Відповідно до чинного законодавства України спадкоємцями першої черги за законом є другий з подружжя, діти спадкодавця та його батьки. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли його дружина та син, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог п. «Г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з викладеного, до ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, як до спадкоємця першої черги, перейшло право на ? частину будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Так, у зв'язку із переходом до ОСОБА_1 права власності на ? частину будинку в порядку спадкування, до нього перейшло також право користування ? частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, незалежно від того, коли вона була прийнята, то суд дійшов висновку, що право користування ? частиною земельної ділянки виникло у ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2004 року ОСОБА_6 у зв'язку з отриманням на своє ім'я Державного акту на право власності на земельну ділянку набула права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, і видача Державного акту відбулася на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

За правилами ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Вказане право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів.

Відповідно до вимог п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

За правилами ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах визначених норм.

Правила ст. 116 ЗК України встановлюють, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах норм безоплатної приватизації. Згідно з ч. 5 вказаної статті земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та Законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в АРК - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів АРК, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з вимогами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

За правилами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з правилами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним і скасовується.

Відповідно до правил ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як встановлено судом, 27 грудня 2003 року на сесії Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було прийняте рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2753 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення 09 червня 2004 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Однак, при винесенні рішення про передачу у приватну власність всієї земельної ділянки сільська рада не врахувала, що після смерті ОСОБА_5 його син, як спадкоємець першої черги, отримав право користування ? частиною вказаної земельної ділянки.

У зв'язку з тим, що сільська рада своїми рішеннями має право передавати у власність або користування земельні ділянки лише після припинення права власності або користування ними інших осіб, а право користування ОСОБА_9 на ? частину земельної ділянки виникло на підставі прийняття спадщини та підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області про визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, то таке рішення 7 сесії 24 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року порушує права ОСОБА_1 на користування вказаною частиною земельної ділянки, не відповідає вимогам закону та у зв'язку з цим має бути визнане недійсним.

Щодо вимоги про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року, суд вважає, що заявлена вимога підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Орієнтуючись на позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), у якій суд наголошує, що питання правомірності видачі державного акту на право власності на землю на підставі рішення органу місцевого самоврядування безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, то державний акт, виданий на підставі рішення сільської ради, яке визнано недійсним, також має бути визнаний недійсним.

Оскільки Державний акт серії КВ № 103819 на право власності на земельну ділянку від 09 червня 2004 року на ім'я ОСОБА_6 виданий на підставі незаконного рішення Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року, яке визнано судом недійсним, то такий акт має бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення ради, та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню.

Щодо решти вимог про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки такі вимоги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону.

Окрім того, відповідач ОСОБА_4 заявила про пропуск позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності, посилаючись на те, що йому було відомо про існування Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6 ще з моменту його видачі.

Із заяви представника позивача ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 дізнався про існування державного акту на право власності на земельну ділянку 01 жовтня 2011 року, вже після смерті своєї матері ОСОБА_6, оскільки всі документи на будинок та на земельну ділянку знаходилися у ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що посилання відповідача ОСОБА_4 на пропуск позивачем позовної давності не підкріплені наявними в матеріалах справи доказами, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити, що про існування Державного акту на право власності на землю на ім'я ОСОБА_6 позивач дізнався з моменту його видачі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності до вимог позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 3 ст. 24, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. «б» ч. 1 ст. 12, ст. 40, ч.ч. 1, 2 ст. 78, п. «г» ч. 1 ст. 81, ст.ст. 116, 155 Земельного кодексу України, ч. 6 ст. 11, ч. 1 ст. 21, ст. 256, ч. 1 ст. 261, ст.ст. 393, 1216, ч. 1 ст. 1218, ч. 2 ст. 1220, ст.ст. 1225, 1233, 1236, 1251, 1261, ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, ст. 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 14, ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення 7 сесії 24 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу земельної ділянки у приватну власність в АДРЕСА_1».

Визнати недійсним Державний акт серії КВ № 103819 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі рішення 7 сесії 24 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2003 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1508.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук