Справа №489/8239/14-ц 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
Провадження №22-ц/784/529/15 Головуючий у першій інстанції Кокорєв В.В.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю позивача - ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_4, який є також представником позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного підприємства «Альянс-Інвест» ( далі - ПП «Альянс-Інвест»), третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом припинення права на частку будинку, визнання права користування та володіння будинком та визнання права власності на частку будинку,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ПП «Альянс-Інвест» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом припинення права на частку будинку, визнання права користування та володіння будинком та визнання права власності на частку будинку.

Позивачі зазначали, що вони зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 ще й є власником 1/4 його частини.

З 1987 року будинок підлягав знесенню, а з 1989 його визнано аварійним. Інших мешканців було відселено до нових квартир, а належна останнім частина будинку фактично зруйнувалась. Позивачів же ніхто не відселив до цього часу, іншого житла вони не мають.

У 2012 році вони довідалися про те, що власником будинку є ПП «Альянс-Інвест» на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2004 року, проте ОСОБА_3 належну йому частину будинку не продавав, грошей за неї не отримував.

Посилаючись на те, що зареєстроване за відповідачем право власності перешкоджає їм вільно користуватися будинком, просили припинити таке право власності ПП «Альянс-Інвест» на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право користування та володіння зазначеним будинком та право власності на 1/4 його частину.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способи захисту прав власності передбачені нормами ст.ст.16,386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст.379, 382 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належала ? частка ( кожному по ? частці) житлового будинку АДРЕСА_1. Власниками іншої ? частки житлового будинку за вказаною адресою відповідно до договору дарування від 17 жовтня 1969 року були ОСОБА_6 та ОСОБА_7.(а. с. 10,18).

На підставі рішення виконавчого комітету м. Миколаєва від №304 від 08 вересня 1989 року останні у 1992 році були відселені із вказаного будинку та отримали інше житло.

23 лютого 2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5., від імені яких на підставі нотаріально посвідчених доручень діяв ОСОБА_8 та приватним підприємством «Альянс-Інвест», від імені якого на підставі нотаріально посвідченого доручення діяв ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1.

30 квітня 2004 року ПП « Альянс-Інвест» зареєструвало право власності у Миколаївському МБТІ ( а.с.23).

Вищевикладене свідчить про те, що відповідач правомірно набув права власності на об'єкти нерухомості, які знаходяться за вказаною адресою, договір купівлі-продажу в установленому законом порядку недійсним не визнано, а тому саме він вправі розпоряджатися належною йому власністю і захищати її від протиправних посягань.

Враховуючи вищевикладені обставини та дійшовши висновку, що позивачі не є власниками у розумінні вимог ст.ст.386,391 ЦК України, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення суду колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не бажав укладати договір по відчуженню належного йому нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки правового значення для вирішення даного спору не мають.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 є добросовісним володільцем будинку АДРЕСА_1 оскільки після його руйнування він проводить відновлювальний ремонт будівлі, а отже володіє нею, користується та сплачує відповідні комунальні платежі, за такого за ним слід визнати право власності на частку нерухомого майна є безпідставними так як право власності ПП «Альянс-Інвест» не припинено. Крім того, побудована позивачами будівля є самочинною, а тому не об'єктом цивільного обороту як нерухомість.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: