Справа № 316/237/15-ц
Провадження № 2/316/265/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі головуючого судді : Курач І.В.,

при секретарі : Демешко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору від 29.02.2012р. № 1212Ф укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману, а відповідач діяв з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просить залучити до участі його представника за довіреністю - ОСОБА_2 ( а.с. 18-19).

В судове засідання представник ПАТ «КРЕДОБАНК» не з'явився, надав заяву про слухання справи в його відсутність ( а.с. 82-84), позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмове заперечення та додані до нього матеріали, які залучені до справи ( а.с. 46-80) .

Заслухавши пояснення представника позивача, що діє на підставі нотаріально - завіреної довіреності від 02.02.2015 року - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Загальні підстави визнання договору недійсним та застосування правових наслідків визнання його недійсним передбачені статтями 203, 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що 29.02.2012р. між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір № 1212Ф ( а.с. 8,9).

Згідно з пунктом 1.1. вищевказаного Договору Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти (надалі - кредит) у розмірі та на умовах обумовлених цим Договором, а Позичальик зобов'язується повернути кредит і сплати проценти.

Відповідно до п. 2.1. Договору Банк надає кредит в сумі 89 303,13 грн. для здійснення часткової оплати на придбання автомобіля та здійснення додаткового страхування від нещасних випадків.

Стаття 14 Цивільного кодексу України зазначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 526 даного Кодексу вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розміру та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів. При тлумаченні змісту істотних умов кредитного договору необхідно враховувати норми статей глави 71 ЦК України, а також рекомендації Листа юридичного департаменту НБУ від 18 серпня 2004 року № 18-111/3249-8378. Відповідно до зазначеного Листа, юридичний департамент НБУ з посиланням на положення ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначає, що істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

В кредитному договорі від 29.02.2012р. № 1212Ф не зазначено умови про відповідальність ПАТ «КРЕДОБАНК».

При укладенні кредитного договору сторони погодили графік повернення кредиту за яким комісія складає - 0,00%., що не узгоджується з п. 3.2. Договору Відповідно до якого за видачу кредиту комісія одноразово складає - 1,99% від суми кредиту - 1777,13грн.

Згідно з пунктом 3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Національного банку України, від 10.05.2007, № 168 Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді.

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням конкретної формули, згідно з якою розраховується чиста сума кредиту, тобто сума коштів, які видаються споживачу або перераховуються на рахунок отримувача в момент видачі кредиту. Чиста сума кредиту розраховується як основна сума кредиту, що визначена згідно з умовами договору, мінус сума коштів, які утримуються банком під час видачі кредиту, а також мінус усі платежі за рахунок власних коштів споживача, що здійснені ним для виконання умов отримання кредиту.

Вказана у Додатку до кредитного договору від 29.02.2012р. № 1212Ф сукупна вартість кредиту обрахована із порушеннями п. 3.3. Постанови правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року, так як не вирахувана чиста сума кредиту (ЧСК) тобто не відмінусовані усі платежі за рахунок власних коштів споживача, що здійснені ним для виконання умов отримання кредиту (сплата комісії).

Графік повернення кредиту до кредитного договору від 29.02.2012р. № 1212Ф не містить детального розпису сукупної вартості за змістом і формою, які б відповідали вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Національного банку України, від 10.05.2007, № 168. На необхідність дотримання саме форми затвердженої Постановою звертає свою увагу Інспекція з питань захисту прав споживачів в Одеській області в своєму листі від 01.08.2013р. вих. № 2997/8.

Крім цього суд враховує, що за умовами п. 3.9. оскаржуваного Договору Позичальник зобов'язаний протягом 14 днів від дати надіслання банком повідомлення (п. 3.7.), з'явитись у Банк для укладання Додаткового договору. Пункт 3.7. умов щодо повідомлень банку не містить.

Також відповідно до п. 3.10. Договору при незгоді Позичальника з пропозицією Банку на заміну процентної ставки та/або не з'явленні Позичальника у Банк, в порядку та в строк встановлений п. 3.8. цього Договору, Позичальник зобов'язаний в 30-денний строк з часу надіслання Банком повідомлення (п.3.7.) повністю повернути суму кредиту та сплатити процентів, комісії за користування кредитом на день повернення. Однак пункт 3.8. Договору умов про порядок і строки звернення до Банку не містить.

Пунктом 4.9. Договору передбачено, що Банк у випадках передбачених п. 2.9. цього Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 4.10. Позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку (п. 4.9.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим Договором. Однак оскаржуваний договір не містить пункту 2.9. Не містять переліку випадків й інші умови договору за настання яких Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором.

Предметом спору є визнання недійсним вказаного договору з тих підстав, що при укладенні кредитного договору позивачу не була надана інформація про вартість кредиту, невірно зазначена сума абсолютного подорожчання кредиту, ряд умов договору не відповідають вимогам чинного законодавства України, умови договору носять дискримінаційний характер відносно позивача. На думку позивача, банк уклав договір з використанням нечесної підприємницької практики, що є порушення законодавства про захист прав споживачів, внаслідок чого договір є недійсним.

В судовому засіданні не спростовані доводи позивача щодо ненадання йому повної і достовірної інформації стосовно всіх умов договору до його укладення. Але це не є підставою для визнання кредитного договору від 29.02.2012р. № 1212Ф недійсними.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту (п. 3.3 Правил).

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону та п. 3.3 Правил ПАТ «КРЕДОБАНК» було зобов'язане зазначити в кредитному договорі загальну (сукупну) вартість кредиту розраховану згідно з вимогами підпункту а) пункту 3.3. глави 3 Правил, шляхом зазначення реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) з врахуванням чистої суми кредиту та реальних витрат Споживача по кредитному договору.

Вказані умови встановлені Правилами і є обов'язковими для застосування банками при укладанні кредитних договорів з споживачами, а тому такі умови є необхідними та обов'язковими для договорів даного виду.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК)

Судом встановлено, що в даній справі відсутня згода за всіма істотними умовами договору, а саме: відсутня згода сторін щодо сукупної вартості кредиту вирахуваної згідно з п.3.3 Правил, яка є обов'язковою в силу ч. 4 ст. 11 Закону та п. 3.3 Правил, відсутня згода сторін щодо відповідальності Банку, що є обов'язковим в силу п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частини 2 ст. 345 Господарського кодексу України, не узгоджено умови надіслання Банком повідомлень про зміну відсоткової ставки, строків вчинення споживачем певних дій та переліку випадків за умови настання яких Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором. Про необхідність досягнення згоди щодо вказаних умов зазначено сторонами під час підписання тексту Договору. Зміст вказаних умов неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства. За таких обставин кредитний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки правочин не є укладеним, через відсутність встановлених законодавством умов, інших умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, необхідних для його укладення.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. п. 3.2, 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ст. 638 ЦК України, Постанови N 5 від 12.04.1996 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Постанови N 9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постанови N 5 від 30.032012р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» ст. ст. 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимого ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач