Номер провадження: 22-ц/785/4408/15
Головуючий у першій інстанції Турецький О.С.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 - "Про стягнення заборгованості", -

ВСТАНОВИЛА:

20.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу у розмірі 971182,50 грн. та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 201633,45 грн., а також стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь судовий збір у розмірі 3654 грн.

Разом із позовом позивач надав письмове клопотання про забезпечення позовних вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2014 року клопотання про забезпечення позову було задоволено: накладений арешт на майно, що знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, а саме на: кондиціонери, систему відео спостереження, телевізор, фасадний профіль, систему пожежної сигналізації, міні АТС, матеріали та обладнання для системи опалення та водопостачання, модульний теплопункт, двері білоруські, світильник дзеркальний, сантехнічні прилади, фасадну систему, вікна металопластикові, жалюзі; визначено відповідального зберігача вказаного майна - ТОВ "Патріот", якому забезпечений вільний доступ до вказаного нежитлового приміщення для здійснення заходів щодо охорони вищезазначеного майна.

31.03.2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, по якій просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись необґрунтованість, незаконність ухвали та на порушення районним судом норм процесуального права, оскільки арешт був накладений на майно, власником якого є апелянт, який не є стороною у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів всесторонньо і повно перевірила законність і обґрунтованість ухвали на основі ма теріалів справи, які досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Стаття 153 ЦПК України зазначає, що про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановлені ухвали.

Проте, районний суд, задовольняючи клопотання позивача про забезпечення позову, не навів в оскаржуваній ухвалі мотиви прийняття такого рішення, не зазначив, яким чином не прийняття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не навів жодних обставин та не послався на докази, які б обґрунтовували припущення щодо необхідності вжиття заходів по забезпеченню позову.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що не прийняття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що саме апелянт ОСОБА_2 є власником офісних приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі апелянту належить все майно, на яке був накладений арешт, оскільки це майно є невід*ємною частиною офісних приміщень.

Апелянт ОСОБА_2 не є стороною по справі, не знаходить з позивачем у договірних правовідносинах, немає ніяких зобов'язань перед позивачем.

Згідно зі ст. 312 ЦПК України, допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги, що про забезпечення позову в інший спосіб позивач не просить, колегія суддів вважає за необхідне заяву позивача про забезпечення позову залишити без задоволення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно до ст. 152 ЦПК України на будь-якій стадії розгляду справи позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Одним з передбачених цією нормою способом забезпечення позову є передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно до ч. 7 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому позивач має довести суду, що саме такий спосіб є доцільним, а також надати гарантії збереження майна іншими особами до вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на відповідальне зберігання може передаватись майно, яке є предметом спору.

Однак, майно, на яке було накладено арешт та яке передано на відповідальне зберігання не є предметом спору даної справи.

Оскільки у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України, вживати такий захід забезпечення позову, як забезпечення зберігачу вільного доступу до приміщення, де знаходиться майно, яке не є предметом спору, тому судова колегія приходить до висновку, що суд застосував зазначений спосіб забезпечення позову з порушенням норм ЦПК України, виходячи за межі своїх процесуальних повноважень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, які застосовані судом першої інстанції, суперечать сенсу забезпечення і меті його застосування. Мета застосування заходів забезпечення позову полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Отже, постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, районний суд обрав заходи забезпечення, які не перебувають у необхідному (обов'язковому) правовому зв'язку із позовними вимогами.

Такий вид забезпечення позовних вимог є неприпустимим.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначені заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2014 року, однак сама ухвала районного суду від 20.11.2014 року про забезпечення позову є незаконною на час її постановлення, тому, відповідно, підлягає скасуванню, а заяву позивача про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року - скасувати.

Постановити у справі нову ухвалу, якою заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

І.А.Артеменко

22.04.2015 року м. Одеса