АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 675/2667/14-ц
Провадження № 22-ц/792/279/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/279/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона з 21 травня 2009 року працювала в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернат І-ІІ ступенів. 6 жовтня 2014 року її було ознайомлено з наказом директора інтернату № 281 від 04.10.2014 року про звільнення з посади кастелянки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників. На думку позивача, такий наказ є незаконним, оскільки її не було повідомлено за два місяці до звільнення про скорочення посади кастелянки, питання про звільнення не розглядалося на засіданні профкому та не було видано копію наказу про звільнення і довідку про місце роботи, заробітну плату, чим порушено ст.ст. 47, 49, 116 КЗпП України. Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50000 грн. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила поновити її на

Головуючий у першій інстанції - Пашкевич Р.В. Провадження № 22-ц/792/279/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 53,54,55

посаді кастелянки Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів з 04.10.2014 року; стягнути з школи-інтернату середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та 50000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Суд ухвалив стягнути з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів на користь ОСОБА_1 433 грн. 52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 300 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів в дохід держави 245 грн. 06 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 01.06.2005 року ОСОБА_1 працювала в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернат І-ІІ ступенів на посадах помічника вихователя (тимчасово) та сторожа. 21.05.2009 року її було переведено на посаду кастелянки по контракту, що підтверджується трудовою книжкою позивача та контрактом (а.с.4-7).

4 серпня 2014 року ОСОБА_1 було попереджено про те, що у зв'язку з недобросовісним виконанням нею посадових обов'язків, з 4 жовтня 2014 року термін дії контракту буде припинено (а.с.8), тобто її не було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності працівників.

З витягу з протоколу № 34 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи - інтернат І-ІІ ступенів від 02.10.2014 року (а.с.68) встановлено, що на засіданні профкому розглядалось питання про об'єднання посад кастелянки та лаборанта у зв'язку із скороченням чисельності працівників, питання про звільнення з посади ОСОБА_1 не розглядалось.

Відповідно до наказу № 281 від 04.10.2014 року (а.с.77) ОСОБА_1 було звільнено з посади кастелянки згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності працівників) з 04.10.2014 року.

Згідно з довідками Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів №№ 601, 602 від 16.12.2014 року із ОСОБА_1 13.10.2014 року було проведено повний розрахунок, а саме: нараховано заробітну плату за чотири робочих дні в жовтні 2014 року у розмірі 234 грн. 07 коп. та нараховано розрахункові у розмірі 448 грн. 63 коп. (а.с.106-107).

Встановлено також, що згідно з наказом № 295 від 14.10.2014 року (а.с.78), тобто ще до звернення ОСОБА_1 до суду (31.10.2014 року), її поновлено на попередній посаді кастелянки з 14.10.2014 року. Вказаний наказ є чинним, позивачем не оскаржувався.

Згідно з актом від 14.10.2014 року (а.с.86) ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з цим наказом та його отриманням.

Згідно з долученим до справи діючим штатним розписом від 01.10.2014 року, в установі існує повна ставка кастелянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 цього ж Кодексу, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову в частині поновлення на роботі, оскільки відповідач в добровільному порядку відновив це порушене право, поновивши ОСОБА_1 на роботі на посаді кастелянки.

Крім цього, не приймається колегією суддів довід представника позивача в засіданні апеляційного суду, як безпідставний, про те, що відповідач незаконно звільнивши позивача з роботи, не мав права поновлювати її на роботі, що це міг зробити тільки суд, з посиланням на правову позицію висловлену Верховним Судом України в постанові від 21.05.2014 року № 6-33цс14, оскільки вказана правова позиція не містить в собі такого висновку.

Виходячи з вимог ст. 235 КЗпП України та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачу повинен бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 жовтня по 13 жовтня 2014 року в сумі 433 грн. 52 коп.

Крім цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 через незаконне звільнення з роботи втратила нормальні життєві зв`язки та прикладала додатних зусиль для організації свого життя та своєї неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обгрунтовано частково задовольнив вимоги в частині стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 300 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко