Дата документу 24.02.2015
Провадження № 2/334/364/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Ленінський районной суд м. Запоріжжя в складі головуючого - судді Нікітенко Н.П., при секретарі Сагайдак Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "МетаБанк" про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману.

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, в якому зазначив, що 23.11.2007 року уклав з відповідачем кредитний договір, який вважає укладеним із свого боку під впливом обману, з порушенням його прав як споживача послуг. Укладаючи договір, з боку відповідача була застосована нечесна підприємницька практика. Вважає, що підтвердженням того, що відповідачем застосовується нечесна підприємницька практика, є не повідомлення позивача про кінцеву сукупність подорожчання вартості кредиту, згідно з графіком платежів наданим банком. Просив визнати даний договір недійсним та застосувати наслідки нікчемного правочину.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач підписав цей договір під впливом обману з боку працівника банку, який не повідомив йому кінцеву сукупність подорожчання вартості кредиту. Пояснив також, що вважає строк позовної давності не порушеним, оскільки згідно приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" №4176-VI від 20.12.2011 року, право особи звернутися до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом. Закон України №4176-VI від 20.12.2011 року набрав чинності 15.01.2011року, а отже строк пред'явлення вимоги про визнання недійсним кредитного договору № 32-11-07/0166-КН/В від 23.11.2007 року, укладеного під впливом обману, не сплив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 23.11.2007 року між Акціонерним банком "Металург", яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство "МетаБанк" та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 32-11-07/0166-КН/В, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти у сумі 14 020 доларів 00 центів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,9% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором кредиту із кінцевим строком повернення кредиту до 22.11.2010 року.

Умови споживчого кредитування, відповідачем було роз'яснено позивачу письмово , що підтверджується повідомленням про умови споживчого кредитування, з якими позивач ознайомився особисто.

Кошти за договором кредиту, позивачем були отримані та з часу отримання кредиту, позивач сплачував платежі по погашенню кредиту, що підтверджується платіжними дорученнями .

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів , які впливають на укладення правочину.

Позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані , а матеріали справи не містять доказів підписання позивачем договору кредиту під впливом омани зі сторони відповідача.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач погодився з умовами укладеного договору кредиту, підписав договір кредиту, отримав від банку кошти, здійснював платежі по погашенню кредиту на умовах та в порядку визначеному договором кредиту.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється в три роки (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману через 7 років після його укладення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування заявлених вимог стверджував, що при укладенні договору позивачу не було роз'яснено кінцеву сукупну вартість подорожчання кредиту, тобто позивач був введений в оману, і таким чином, підписав цей договір під впливом обману.

Доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано.

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування заявлених вимог стверджував, що при укладенні договору позивачу не було роз'яснено кінцеву сукупну вартість подорожчання кредиту, тобто позивач був введений в оману, і таким чином, підписав цей договір під впливом обману.

Доказів на підтвердження цього позивачем суду не надано.

Оскільки позивачем не доведено факту введення його в оману іншою стороною договору, то зазначена підстава для визнання його недійсним відсутня.

Згідно наявних матеріалів справи суд не вбачає жодних доказів на підтвердження того, що спірний договір укладався під впливом обману.

Керуючись ст. 203, 229, 230, ч.ч. 1, 3 ст. 215,ч. 1 ст. 216 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "МетаБанк" про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Нікітенко Н. П.