АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/2988/15 Доповідач Базіль Л..В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.

ОСОБА_2

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 08 вересня 2015 року ухваленого в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, ОСОБА_7, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу, ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі продажу недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов обгрунтував тим, що 30.11.2009 року в наслідок обману ОСОБА_4 він уклав договір купівлі - продажу, яким продав ОСОБА_4 належний йому на праві власності житловий будинок у м. Херсоні по вул.Бурзи,2-а за 50000.00 грн. Зазначав, що укладаючи договір купівлі - продажу будинку вважав, що відповідач сплатить йому ціну за будинок в сумі 765988 грн., яка була визначена між ними та яка відповідає інвентарній оцінці будинку, однак при укладені договору отримав лише 50000.00 грн.

Позивач вважає, що реальні правові наслідки, які мали настати для нього після укладення правочину і які б відповідали його внутрішній волі не настали у зв'язку з протиправними діями ОСОБА_4, а тому право власності на житловий будинок припинилось не з його волі.

В подальшому ОСОБА_4 здійснив відчуження житлового будинку за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 21 січня 2010 року ОСОБА_9 за 765899 грн., а останній 14.12.2011 року продав житловий будинок ОСОБА_6 за 807528 грн., що свідчить про те, що істотна умова договору, а саме ціна договору від 30.11.2009 року визначена шляхом обману.

Крім того, вказував, що при укладенні оспорюваних договорів відчуження житлового будинку використовувався кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований будинок - :04:005:0054, відомості про присвоєння якого в Управлінні Держземагенства у м. Херсоні відсутні.

Посилаючись на викладені обставини з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з гаражем, літньою кухнею та водопроводом, розташованого на земельній ділянці площею 350 кв.м в м. Херсоні по вул. Бурзи,2а від 30.11.2009 року; визнати недійсними договори купівлі - продажу вказаного будинку від 21.01.2010 року та від 14.12.2011 року; визнати за ним право власності на житловий будинок та витребувати житловий будинок з володіння ОСОБА_6І

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, зокрема те, що його було введено в оману ОСОБА_4 щодо ціни договору в сумі 50000,00 грн., замість реальної вартості будинку в розмірі 765899 грн., оскільки під час укладення договору купівлі продажу будинку від 30.11.2009 року ОСОБА_4 зобовязувався сплатити ціну за житловий будинок у розмірі 765899 грн., а фактично сплатив 50000,00 грн.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, приватні нотаріуси ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_6, в судовому засіданні апеляційного суду, доводів скарги не визнала, вважала скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 укладаючи договір купівлі - продажу житлового будинку від 30.11.2009 року ввів його в оману.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 30 листопада 2009 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 житловий будинок літ. „Л, загальною площею 243,0 кв.м., з гаражем літньою кухнею літ.Б, водопроводом №5, огорожею №1-4, який розташований місто Херсон, вулиця Бурзи, будинок 2-а на земельній ділянці площею 350,0 кв.м. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.11.2009 року.

21.01.2010 року зазначений вище будинок проданий ОСОБА_4 ОСОБА_9, який 14.12.2011 року продав спірний будинок ОСОБА_6

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач в позовній заяві просить визнати оспорюваний правочин купівлі - продажу житлового будинку від 30.11.2009 року та послідуючи договори купівлі - продажу цього будинку від 21.01.2010 року та від 14.12.2011 року недійсними з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, а саме вважає, що при укладенні оспорюваного правочину ОСОБА_4 обманув його щодо ціни будинку, сплативши 50000.00 грн. замість 765899 грн., оскільки саме таку ціну будинку ними було визначено при укладені договору.

За змістом ст.230 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 06.11.2009 року №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно із ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п.3 оспорюваного договору продаж будинку вчинено за суму 50000 грн., які продавець отримав повністю до підписання цього договору.

Пунктом 17 договору купівлі продажу від 30.11.2009 року, сторони своїм підписом на цьому договорі свідчать, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов правочину, вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожної із сторін і у них відсутній сторонній вплив на їх волевиявлення.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що під час укладення оспорюваного правочину (30.11.2009 ) між сторонами договору існувала домовленість про продаж - купівлю спірного будинку за ціною в сумі 765899 грн., однак в супереч вимогам ст.10,60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання позивача на наступні договори купівлі - продажу спірного житлового будинку, в яких ціна спірного будинку при його відчуджені зазначена у сумах 765899 грн. та 807528 грн., виходячи з положень ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про доведеність обставин навмисного введення його відповідачем в оману щодо ціни продажу будинку - безпідставні, оскільки не підтверджені належними доказами, а висновки, зроблені з цього приводу судом першої інстанції, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Безпідставним є посилання апелянта на положення ч.2 ст.377 ЦК України , відповідно до яких розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, оскільки вказані норми набрали чинності з 10.12.2009 року, договір купівлі - продажу житлового будинку укладений 30.11.2009 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: Л.П Прокопчук

О.М ОСОБА_2