У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що з лютого 2007 року по вересень 2013 року їхні діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач зазначав, що після укладення шлюбу, для подальшого проживання у ньому дітей, за усною домовленістю з ОСОБА_5, він вирішив побудувати будинок на належній останньому земельній ділянці по АДРЕСА_1 У 2010 році він розпочав будівництво будинку, протягом 2010-2013 років ним за власні кошти закуповувалися будівельні матеріали. У 2013 році його син розлучився із ОСОБА_7, у зв'язку з цим підстав для продовження будівництва не було. На території земельної ділянки залишилося майно у вигляді недобудованого ним будинку. Після припинення родинних відносин із сім'єю відповідача, він звернувся до останнього щодо вирішення питання з приводу недобудованого будинку та компенсації витрат, пов'язаних із будівництвом. Незважаючи на запропоновані ним взаємовигідні умови, ОСОБА_5 відмовив йому у відшкодуванні вартості будівельних матеріалів та робіт, які ним були виконані, а також відмовився продати йому земельну ділянку, на якій ним було зведено будинок.

У зв'язку з цим позивач просив зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди по демонтажу будівельних матеріалів, з яких складається недобудований будинок та звільненням з території земельної ділянки всіх демонтованих та інших будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 1 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із чч.1, 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Положеннями чч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року) передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню та виходячи із цього дійшли обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову, оскільки останній не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме ним було зведено спірний будинок. При тому, що матеріали справи містять докази того, що відповідач є власником земельної ділянки, на якій здійснювалося будівництво і всі дозвільні документи оформлені на нього.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана

Колегія суддів: