Справа №577/6223/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Разумова І. Є.
Номер провадження 22-ц/788/445/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства „Сведбанк", Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про захист прав споживача, визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що при укладенні іпотечного договору Банк не повідомив ОСОБА_3 про те, що сума майна, переданого в іпотеку, не покриває суми кредиту та відсотків за ним, чим ввів позивача в оману (застосував нечесну підприємницьку практику), порушив її права як споживача, в зв'язку з чим іпотечний договір має бути визнаний недійсним.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4., яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, справу № 577/5837/14-ц, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 був укладений та підписаний кредитний договір № 1802/0508/71-010, відповідно до якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 20700 доларів США на строк до 22 травня 2033 року, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за його користування у розмірі 11,9 % річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором, забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів, комісій у порядку та строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойок та відшкодування банку збитків у випадках неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених договором (п.1.1,1.3,5.1.1 договору).

20 травня 2008 року ОСОБА_3 підписала на ім'я ВАТ "Сведбанк" заяву, в якій підтвердила, що перед укладанням кредитного договору банк надав їй у письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Їй були роз'яснені існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (а.с.14 справи № 577/5837/14-ц ).

Також ОСОБА_3 підписала заяву/анкету на отримання кредиту в сумі 20700 доларів США зі сплатою 11,9% річних строком на 25 років (а.с.13 справи № 577/5837/14-ц).

23 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 1802/0508/71-010-Z-1. Даним договором було забезпечене належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 1802/0508/71-010 від 23 травня 2008 року.

На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець (позивач) передала в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ "Сведбанк") належне їй на праві власності майно: квартиру №209, яка знаходиться в м. Конотопі, вул. Лісового,5 (предмет іпотеки) (п.2). За згодою сторін предмет іпотеки був оцінений в сумі 116500 грн. (п.5) (а.с.10-13).

Вищевказані договора були підписані позивачкою.

Відповідно до виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року ПАТ "Сведбанк" продав (відступив) права вимоги ПАТ "Дельта Банк" (а.с.30 справи № 577/5837/14-ц).

15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с.23-29 справи № 577/5837/14-ц). У витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року вказана ОСОБА_3 (кредитний договір № 1802/0508/71-010 та іпотечний договір № 1802/0508/71-010 від 23 травня 2008 року) (а.с.31 справи № 577/5837/14-ц).

У зв'язку з цим ПАТ "Альфа-Банк" був залучений до участі в справі в якості співвідповідача (а.с. 36).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів укладення оспорюваного договору з порушенням норм чинного законодавства, не довела ненадання банком належної інформації, введення її в оману при укладанні іпотечного договору, наявність умислу в діях Банку, не навела підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

В п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною позивача, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що Банк надав позивачу у письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту.

В своїй заяві до Банку від 20 травня 2008 року ОСОБА_3 заявила, що цілком усвідомлює, що якщо не буде в змозі здійснювати платежі або виконувати кожну з вимог, зазначених у кредитному договорі то Банк матиме право вимагати від неї дострокового виконання зобов'язань, а також звернути стягнення на будь-яке майно, що належить їй. (а.с.14 справи № 577/5837/14-ц ). За згодою сторін предмет іпотеки був оцінений в 116500 грн. (п.5) (а.с.10-13).

Умови передачі об'єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки були викладені в кредитному договорі та договорі іпотеки, з якими позивач ознайомилась і які особисто підписала.

Підписанням кредитного договору позивач підтвердила, що перед укладанням кредитного договору Банк надав їй в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору була надана вся інформація, передбачена "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі (п.10.13) (а.с.5-8 справи № 577/5837/14-ц ).

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було відомо про сукупну вартість кредиту та вартість предмету іпотеки, а також, що сума майна переданого в іпотеку не покриває суми кредиту та відсотків за ним є безпідставними, в діях відповідача колегія суддів не обачає обману.

Крім того, позивач не довела, що Банк порушив її права як споживача, не надала доказів, що зверталась до Банку з заявою про надання інформації чи роз'ясненням умов договору і їй було відмовлено.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -