Справа № 364/215/15-ц
Провадження № 2-о/364/18/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2015 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що НОМЕР_1 року помер її чоловік, ОСОБА_2. ОСОБА_2 був ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії. 19 лютого 2002 року Київською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 було видано посвідчення НОМЕР_2, як дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії один, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратила джерело засобів до існування внаслідок смерті годувальника - ОСОБА_2, який помер НОМЕР_1 року в смт. Володарка, Київської області.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила суд задовольнити вимоги заяви.

Представник заінтересованої особи УПФУ у Володарському районі Київської області, подала до суду свої заперечення та заяву, в якій зазначила, що просить суд розглядати справу без її участі.

Заслухавши пояснення заявника, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі судом встановлено, що 05 грудня 1987 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.6). НОМЕР_1 року ОСОБА_2 помер, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.7). ОСОБА_2 був ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії. 19 лютого 2002 року Київською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 було видано посвідчення НОМЕР_2, як дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії один, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (а.с.9). Відповідно до архівної довідки за 1997-1998 роки ОСОБА_1 працювала та отримувала заробітну плату (а.с.11). Відповідно до копії трудової книжки, яка приєднана до заперечення, ОСОБА_1 працювала на час смерті чоловіка та в послідуючому.

Заявник в судовому засіданні повністю підтримала вимоги заяви та просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Представник УПФУ у Володарському районі Київської області подала до суду свої заперечення, в яких вказала, що ОСОБА_1 є такою, що не втратила джерело існування у зв'язку зі смертю чоловіка, так як постійно працювала.

Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. 2. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. 3. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

З матеріалів справи та пояснень заявника, вбачається, що заявник ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 (який помер НОМЕР_1) працювала, не була непрацездатною (тобто не мала інвалідності) та не досягла пенсійного віку, що стверджується письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні, тому враховуючи вимоги ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява не підлягає до задоволення.

КЕРУЮЧИСЬ ПОСТАНОВОЮ ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», СТ. 256 Ч. 2, СТ. 259 ЦПК УКРАЇНИ, СУД, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи Управління пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Ткаченко