Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/1880/14
Провадження № 22- ц/778/5048/15
Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 30.12.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 4029,30 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 30 грудня 2007 року. Договір складається з заяви позичальника разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_4 не виконала, утворилася заборгованість станом на 22 лютого 2014 року у розмірі 19684,84 гривень, яка складається з 2627,74 гривень заборгованості за кредитом, 15732,20 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 515,76 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 1324,90 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яку позивач просив сягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції..

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справа надійшла до апеляційного суду з Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28 липня 2015 року. Судові засідання апеляційним судом призначалися неодноразово. В судове засідання на 20.10.2015 року, на 01.12.2015 року ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з"явилися. Судові повістки про виклик до суду, які направляються судом за зареєстрованою адресою місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ( а.с. 10, а.с. 17), представникам ОСОБА_5, ОСОБА_6 за зазначеними ними в довіреності від 11 квітня 2014 року адресами їх місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1 (а.с. 25).,ОСОБА_4 та її представники не бажають отримувати, тому вони повернулися до апеляційного суду за закінченням терміну зберігання. Апеляційний суд відкладаючи неодноразово судові засідання, вийшов за межі встановленого ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України строку розгляду апеляційної скарги. За таких обставин судова колегія вбачає в діях ОСОБА_4 та її представників зловживання процесуальними правами та порушення вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, згідно якої особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки. Крім того, апеляційна скарга не містить доводів щодо дослідження нових доказів у справі. Викладені в ній доводи не можуть бути доповнені на даний час, оскільки це заборонено ст. 300 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає, що неявка ОСОБА_4 в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ « Приват Банк» , суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконала свої зобовязання за кредитним договором, допустила заборгованість по кредиту, проте банк звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

Відповідно др. ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бут законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що за кредитним договором, укладеним 30 грудня 2006 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 4029 грн. 40 коп. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 грудня 2007 року. Свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_4 не виконала, утворилася заборгованість станом на 22 лютого 2014 року у розмірі 19684 грн. 84 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Із матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_4П, Умов надання споживчого кредиту, а також Тарифів банку ( а.с. 5-9, а.с. 49).

За змістом підписаною позичальником заяви, сторони погодили розмір кредиту у сумі 4029,3 грн., строк кредиту 12 місяціва сплату відсотків у розмірі 1% у місяць на суму залишку кредиту, а при порушенні зобовязань по погашенню кредиту 10% за користування кредитом, умови здійснення платежів щомісяця у період з 26 по 30 число у сумі 422,78 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Заява також містить положення, відповідно до яких ОСОБА_4 погоджується, що заява разом із запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між нею та банком кредитний договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору де фіксуються взаємні права та обовязки учасників.

Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору ( Умов надання споживчого кредиту) сторони домовились про збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів до пяти років ( а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 надані Банком до позову Умови не підписувала, водночас, будь-які окремі умови договору або договір в цілому в судовому порядку не оспорювала, отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, які були додані позивачем до позовної заяви, що передбачають збільшення позовної давності тривалістю 5 років, та містять пункт, що банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, що позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків, при настанні строків платежів, передбаченим цими Умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум.. Інших Умов матеріали справи не містять, рішення суду ОСОБА_4 не оскаржується . Крім того, ОСОБА_4 заперечуючи проти апеляційної скарги посилається на п.п. 3.3.5, 3.2.5 саме наданих банком Умов та зазначає, що банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника ( а.с. 104-108), що свідчить про те, що остання погоджується, що на час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) в редакції, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 6-9).

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа, може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 259, 261 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За нормами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обвязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що отримані відповідачем кошти у сумі 4029.3 грн. у межах визначеного строку позичальником у повному обсязі відповідно до умов договору повернуті не були.

Між тим, згідно заяви позичальника, вона зобовязується сплачувати щомісячний платіж у сумі 433,78 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, які становили 1% у місяць на суму залишку по кредиту, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно до заяви та п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у тарифах та заяві, розраховані відповідно до цього пункт Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Згідно з п. 2.2 Указаних Умов, позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку для погашення заборгованості за цим кредитним договором.

Згідно з п.3.3.5 Умов, банк має право списувати кошт з поточних рахунків позичальника, що позичальник, згідно з п. 3.2.5, за якими позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків, при настанні строків платежів, передбаченим цими Умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум..

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, банк послався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані позивачу у письмовій формі, та вважав, що строк позовної давності ним не пропущений..

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідачка посилалась на те, що самостійне списання банком коштів з її карткового рахунку не може свідчити про переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Оскільки видача кредитних коштів здійснювалася відкриттям відповідачу карткового рахунку, то укладений між банком і ОСОБА_4 договір містить ознаки як кредитного договору, так і договору банківського рахунку.

Звертаючись до суду з відповідним позовом у березні 2014 року, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за кредитним договором, строк дії якого закінчився 30.12.2007 року, в загальні сумі 19684.84 грн., а саме: з 2627,74 гривень заборгованості за кредитом, 15732,20 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 515,76 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 1324,90 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, і який після уточнення позовних вимог 27 травня 2015 року (а.с. 35) позивач обмежив нарахуванням за один рік.

При цьому, як вбачається з наданого розрахунку та виписки з рахунку ОСОБА_4 відкритого для зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 30.12.2006 року, у період з 13 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року, тобто у межах визначеного договором 5-річного строку позовної давності, з метою погашення кредиту позивачем були списані грошові кошти з іншого поточного рахунку ОСОБА_4 на суму 4, 91 грн. і 428.77 грн. відповідно (а.с. 4, а.с. 47).

Отже, з урахуванням положень ст. ст. 628, 1071 ЦК України, п. 2.2, п.3.3.5 Умов, банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно з п. 3.2.5, за якими позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті. Відмінної від валюти кредиту, при настанні строків платежів, передбаченими цими Умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум , при цьому такі дії банку відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України. Тобто, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника.

Починаючи з останнього автоматичного списання коштів банком 31 грудня 2010 року, перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає 31 грудня 2015 року, а позов було пред'явлено до суду у березні 2014 року.

У порушення ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції з урахуванням положень ст. ст. 628, 1071 ЦК України не дав оцінки зазначеним обставинам і прийшов до помилкового висновку проте, що списання коштів не можна вважати добровільним погашенням боргу у розумінні ст. 264 ЦК України, тому помилково відмовив у задоволенні позову у звязку з попуском строку позовної давності.

Таким чином аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Виходячи з наведеного рішення суду не відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 295.26 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 2309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPAZRX48930231 від 30.12.2006 року, яка складається з: заборгованість за кредитом - 2627.74 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 15732.20 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 515, 76 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1324.90 грн.;, а всього 19684.84 грн. грн. а також судовий збір в розмірі 295 грн. 26 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: