Справа №705/6346/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Коваля А.Б.

при секретарі Обуховській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про те, що по АДРЕСА_1 одиноко проживала 88-річна ОСОБА_3. На протязі останніх п'яти років ОСОБА_3 тяжко хворіла і, тому щодня до неї 2-3 рази приїжджала швидка допомога, щоб вколоти їй кілька обезболюючих препаратів, так як у неї був рак молочної залози і, крім того, ОСОБА_3 по рецепту лікаря сама приймала пігулки та краплі. Сама ОСОБА_3 в аптеку ходити не могла. Вперше у 2007 році в лютому місяці вона прийшла до нього в кабінет і розповіла, що у неї сусід по під'їзду відібрав квартиру шляхом укладення договору довічного утримання і ніякої допомоги їй не надає та погрожує, що скине її з четвертого поверху. Вона звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, як їй порадив прокурор м. Умань, проте суд розглянув справу і відмовив їй у задоволенні позову. Вона попросила його допомоги повернути їй квартиру і надалі не видати її, так як вона потребує щодня сторонньої допомоги.

Ознайомившись із рішенням суду, який принесла йому ОСОБА_3 та договором довічного утримання, дійшов висновку, що договір продовжуваним і право пред'явлення позову до суду, знову з тих же підстав у ОСОБА_3 є, оскільки договір не виконується, підготував ОСОБА_3 новий позов до суду. Уманський міськрайонний суд 21 листопада 2007 року ухвалив рішення про розірвання договору довічного утримання і ОСОБА_3 знову стала власником квартири. За період судової тяганини ОСОБА_3 комунальних послуг не сплачувала, як і не платив їх набувач майна по договору довічного утримання і сума комунальних послуг за газ, теплопостачання, водопостачання при відсутності лічильників була досить значною, а ОСОБА_3 отримувала мінімальну пенсію і погасити сама борги не могла, а тому вона видала йому довіреність і він уклав договори від її імені про реструктуризацію боргів, які фактично сплатив за свої кошти, оскільки коли за рішенням суду квартира була у листопаді 2007 року повернута ОСОБА_3, то у січні 2008 року вона попросила, щоб він її не покидав, як одиноку і вона зробила 09 січня 2008 року на його ім'я заповіт на квартиру, проти чого він не заперечував, оскільки на цей час уже багато потратив коштів по квартирі ОСОБА_3, а саме: встановив лічильник води. Провів радіоточку в квартиру, встановив нові металеві вхідні двері у квартиру, так як неодноразово вночі хтось ключами пробував відчинити старі дерев'яні двері, тому ОСОБА_3 боялася, що її можуть вночі задушити.

Щодня, в тому числі у вихідні дні, він зранку заходив до ОСОБА_3 і приносив із аптеки необхідні ліки, а із магазину та ринку продукти харчування, тому за усіма обставинами справи ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги.

У автопідприємстві швидкої допомоги охоронцем працював ОСОБА_4, а його мати начальником відділу кадрів і знала про маршрути виїздів автомобілів швидкої допомоги. Від працівників швидкої, які приїздили щодня до ОСОБА_3 ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_3 має похилий вік, у квартирі проживає одна і у неї можна забрати квартиру, а її вивезти у село, оскільки у нього з дружиною житла немає і вони з дитиною проживають на приватній квартирі.

У лютому 2011 року ОСОБА_4 із своєю дружиною ОСОБА_6 прийшли до ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 під виглядом товариша внука ОСОБА_3, який шість років назад помер від передозування наркотиків і при цьому стали пропонувати всілякий догляд та допомогу, а ОСОБА_6 розповіла, що квартира їм не потрібна, так як у них є своя, але поцікавилася чи є у ОСОБА_3 документи на квартиру, на що ОСОБА_3 відповіла, що документи у неї відсутні, так як вони залишилися у сусіда, з яким у неї був укладений договір довічного утримання і вона договір розірвала в судовому порядку, а документи залишилися у нього. ОСОБА_6 стала на коліна перед ОСОБА_3 і заявила, що вона віруюча жінка і при цьому стала хреститися та завірила, що документи вона може відновити, але треба щоб ОСОБА_3 дала їй нотаріально посвідчену довіреність на відновлення документів. ОСОБА_3 погодилася дати довіреність на ім'я ОСОБА_6, яка швидко відновила документи на квартиру і, навіть, виготовити ОСОБА_3 новий паспорт, хоча паспорт громадянина у неї був і вона його не втрачала. Виготовивши усі документи на квартиру та паспорт ОСОБА_3, ОСОБА_6 їх ОСОБА_3 не передала, а по довіреності без відома ОСОБА_3 виписала із квартири ОСОБА_3, а квартиру 10 червня 2011 року продала за 19000 доларів США і при цьому жодної копійки за квартиру ОСОБА_3 не дала, а розпорядилася грошовими коштами на свій розсуд. Через шість днів після продажу квартири ОСОБА_3 від сусідів дізналася, що її квартира продана ОСОБА_6 шляхом шахрайства і у цей же день звернулася до прокурора м. Умань про порушення кримінальної справі відносно ОСОБА_6, яка відібрала ключі від квартири у ОСОБА_3, а її саму за допопомгою чоловіка ОСОБА_4 із застосуванням фізичної сили вивезли в АДРЕСА_9 в хату матері ОСОБА_6, де у одній із кімнат закрили на замок. ОСОБА_3 стала сильно стукати у вікна і на її стук прийшли сусіди, після чого її випустили у двір. На подвір'ї ОСОБА_3 розповіла сусідам, що у неї забрали квартиру, а її силою привезли в село за 85 км від м. Умань. Сусіди одразу запропонували ОСОБА_4, який за час, протягом якого вона була закрита у кімнаті, встиг на таксі з'їздити в м. Умань у квартиру ОСОБА_3 і викрав 3700 гривень, відвезти її назад в м. Умань інакше вони викличуть міліцію. ОСОБА_4 викликав таксі і привіз ОСОБА_3 в АДРЕСА_7, де знову закрив у своїй квартирі. ОСОБА_3 стала бити у двері і ОСОБА_4 вимушений був на таксі привезти ОСОБА_3 близько 22 години у двір по АДРЕСА_1, але у свою квартиру ОСОБА_3 попасти не могла, так як у неї не було ключів від квартири і вона переночувала у сусідки в АДРЕСА_8, а на ранок із сусідкою вона викликала наряд міліції і невідомий їй молодий чоловік, який, як пізніше з'ясувалося, син ОСОБА_2, прийшов із ключами, відкрив двері, а сам зник.

За допомогою міліції ОСОБА_3 вселилася у квартиру, замінила замки у дверях і стала проживати. Подавши заяву до Уманського відділу ЧООБТІ про відсутність реєстрації договору купівлі-продажу квартири, оскільки вона подала до суду заяву про недійсність договору купівлі-продажу квартири, так як договір вчинено шляхом обману.

Повернувшись у свою квартиру 17 червня 2011 року після примусового вивезення її в АДРЕСА_9 ОСОБА_3 відмовилася передавати квартиру по договору купівлі-продажу ОСОБА_2, як покупцю квартири і проживаючи в квартирі сама повністю сплачувала комунальні послуги, оскільки вона згоди на продану квартиру не давала, а давала лише довіреність на відновлення документів на квартиру, істотних умов договору не з'ясовувала і не знала кому продана квартира і за яку ціну, з квартири не виписувалася, грошових коштів за квартиру не отримувала і проживала у квартирі до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, атому відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 2013 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину, який відповідає волевиявленню ОСОБА_3 та вчинений під впливом обману.

За продаж квартири ОСОБА_3 за 19000 доларів США шляхом шахрайства ОСОБА_6 засуджена за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі Уманським міськрайонний судом 09 грудня 2013 року, а квартира знаходиться під арештом.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року він фактично прийняв спадщину і квартира знаходилася у його користуванні до 25 серпня 2012 року, а 25 серпня 2012 року у його відсутність у квартирі син ОСОБА_2 шляхом райдерства зламав вхідні двері в квартирі і поставив другі, позбавивши його права доступу у квартиру протиправними діями, хоча квартира знаходиться під арештом за його клопотанням до суду.

ОСОБА_3 будь-яких умов договору не з'ясовувала, а про продаж квартири дізналася від сусідів 17 червня 2011 року, тобто через 6 днів і в цей же день пішла в прокуратуру, щоб заявити про чинене шахрайство з її квартирою, оскільки вона квартиру не продавала, так як іншого житла не мала.

Просить суд постановити рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, привівши сторони у попередній стан, застосувавши реституцію як наслідок недійсності договору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі та пояснив, що ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_2. Проживала одиноко, але ніколи не мала наміру продавати цю квартиру, тим більше нікого не уповноважувала на таку дію та ніколи не отримувала будь-яких коштів за цю квартиру. Про те, що її квартира продана дізналася від сусідів і, так як договір купівлі-продажу був укладений без її відома, одразу звернулася до прокуратури та до міліції. Також ОСОБА_3 звернулася до ЧООБТІ про не реєстрацію договору купівлі-продажу, так як відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Просить суд позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають позов безпідставним та необґрунтованим. На їх думку позивач ОСОБА_1 взагалі не має ніякого відношення до спірної квартири, але при цьому не заперечують, що мав місце заповіт, складений від імені власника квартири на користь ОСОБА_1 Договір купівлі-продажу був укладений у відповідності до чинного законодавства, посвідчений нотаріально, що підтверджує, усвідомлення сторонами своїх дій. За вказаних обставин, просять суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_3, оскільки проживала з нею по-сусідству по вулиці Радянській. Вона іноді заходила до ОСОБА_3 в гості, заносила їжу тощо і тоді вона розповідала, що якісь незнайомі люди завезли її у село, де примусили підписати якісь документи, але ніяких грошей вона не отримувала за це. У зв'язку з цим вона зверталася до суду, оскільки таким чином квартиру у неї забирали вдруге. Вважає, що ОСОБА_3 жила бідно, у квартирі було брудно та неохайно.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що допомагав при транспортуванні ОСОБА_3 до суду. Під час спілкування остання розповідала, що звернулася до суду, оскільки у неї шахрайськими засобами відібрали квартиру, при цьому ніхто ніяких коштів за квартиру їй не давав.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_3 тривалий час. Раніше вона проживала з сином, але потім син помер і ОСОБА_3 залишилася одна. Вони з нею часто спілкувалися, вона купувала останній ліки та продукти харчування, допомагала в побуті. У 2012 році ОСОБА_3 повідомила, що шахраї забрали у неї квартиру, відвезли її в село в одних тапках та халаті, забрали ключі від квартири. Але вона, за допомогою правоохоронних органів, повернулася назад. Жалілася, що квартиру забрали, коштів не давали, з цього приводу зверталася до суду. Вона часто хворіла, навіть в суд її возила швидка. Останній раз вона купала її у 2013 році, а потім її забрали до лікарні де вона померла.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що познайомилася із ОСОБА_3 у 2008 році коли їхали з нею в поїзді до м. Черкаси. Під час бесід з'ясувалося, що обоє їдуть до апеляційного суду на розгляд справ. Вона розповідала, що у неї шахрайським шляхом відібрали квартиру. Після вказаної поїздки вони спілкування не припинили, вона її навідувала приблизно двічі на місяць. У 2012 році ОСОБА_3 розповіла, що у неї забрали квартиру, а гроші не дали. Вона дуже боялася ОСОБА_15, оскільки саме він вперше забрав у неї квартиру. З травня 2012 року ОСОБА_3 проживала у себе в квартирі. Вона жила бідно, на одну пенсію і з її слів їй відомо, що квартиру вона нікому не продавала.

Згідно постанови старшого слідчого Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 17 листопада 2011 року ОСОБА_3 було визнано потерпілою по кримінальній справі, порушеній у зв'язку із заволодінням чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, належній ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Актовий запис № 423.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТК № 575676, посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 09 січня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за № 36, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкова справа № 44/2012, зареєстровано у реєстрі за № 1914.

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 невстановленого досудовим слідством точного часу, перебуваючи в приміщенні агентства нерухомості по вулиці Р.Чорного, 20 м. Умань Черкаської області, з метою заволодіння грішми після продажу квартири АДРЕСА_1, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3, заволоділа грішми у суму 151496,5 гривень.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2013 року було встановлено, що відбувалося істотне порушення умов договору, а саме власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не отримала коштів за продаж квартири та продовжувала проживати у вищевказаній квартирі.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була власником квартири АДРЕСА_1. За життя вона склала заповіт, яким зазначену квартиру заповіла позивачу по справі ОСОБА_1 Згідно договору купівлі-продажу від 10 червня 2011 року вказана квартира була продана відповідачу по справі - ОСОБА_2 Остання, передала кошти за квартиру ОСОБА_6, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_6 10 червня 2011 року і в подальшому кошти так і не були передані власнику квартири ОСОБА_3, яка після укладення договору і до дня смерті проживала у цій квартирі, користуватися нею за призначенням та сплачувала кошти за комунальні послуги. Покупець ОСОБА_2 у квартиру так і не вселилася, що було встановлено під час судового слідства, згідно винесеного Уманським міськрайонний судом судового рішення від 20 вересня 2013 року. ОСОБА_6 за неповернення ОСОБА_3 отриманих коштів за продаж квартири була засуджена Уманським міськрайонний судом Черкаської області за ч. 3 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі.

Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочиу є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визначається судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На думку суду, в судовому засіданні було доведено, що власник ОСОБА_3 не мала наміру продавати квартиру АДРЕСА_1, кошти за вартість квартири не отримала, не звільнила приміщення квартири, продовжувала користуватися нею, сплачуючи витрати за комунальні послуги та не передала квартиру у власність іншій стороні договору купівлі-продажу ОСОБА_2, а тому істотні умови договору, укладеного 10 червня 2011 року виконані не були, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 230, 231, 638 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Б. Коваль