АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року,-

встановила:

31.03.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 01.02.2008 року, укладений між Акціонерним банком «Таврика» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 25 грудня 1985 р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Як їй стало відмово з ухвали суду про відкриття провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, 01 лютого 2008 р. між її чоловіком та АБ «Таврика» був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2005 року. Згоди на укладення договору іпотеки від 01.02.2008 р. вона не давала, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись необґрунтованість відмови у задоволенні позову, просить вказане судове рішення скасувати та призначити по справі судову технічну експертизу давності завіреної заяви-згоди ОСОБА_1, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, проведення якої доручити ТОВ «Київський експертно-дослідний центр».

Свої доводи мотивує тим, що за відсутності порівняльних зразків документів та не оплати рахунку в сумі 11 688 грн., призначена судом експертиза експертами КНДІСЕ проведена не була.

Після отримання 10.08.2014 р. відповіді з КНДІСЕ, вона 19.08.2014 р. знайшла альтернативну експертну установу, про що сповістила на судовому засіданні 01.10.2014 р. Її клопотання прийнято не було, а матеріали знову направили на експертизу до КНДІСЕ. Про відповідь КНДІСЕ від 24.11.2014 р. щодо неможливості проведення експертизи без додаткових зразків вона дізналась лише 24.12.2014 р. та знову заявила клопотання про призначення експертизи в альтернативній експертній установі, яке судом було необґрунтовано відхилено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк «Таврика» Пасацький Ю.О. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2008 р. між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» в особі директора ОСОБА_6, укладено договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ, за яким банк відкриває позичальнику відкличну кредиту лінію з лімітом в сумі 1 300 000 грн., строком з 01 лютого 2008 р. по 29 січня 2010 р. включно з метою придбання будівельного обладнання.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником боргових зобов'язань по вказаному договору, між АБ «Таврика» та ОСОБА_6 01.02.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 96,40 кв.м., жилою площею 46,20 кв.м., що належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 26 травня 2005 р. (а.с.7-10)

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, та зареєстровано в реєстрі за №313 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1985 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в якості підстави для визнання договору іпотеки недійсним позивачем обрано ту обставину, що вона не давала чоловіку згоду на розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

На підтвердження тієї обставини, що при укладенні договору іпотеки було отримано згоду другого з подружжя, посвідчену нотаріально, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було надано відповідну заяву (а.с.20).

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, ОСОБА_1 дає згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, придбаної ними за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу. Заява датована 01.02.2008 р.

01 лютого 2008 р. ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу засвідчила справжність підпису ОСОБА_1, який зроблено у її присутності. Особу ОСОБА_1, яка підписала документ, встановлено. Зареєстровано в реєстрі за №312 (а.с.20).

За наявності доказів отримання згоди другого подружжя на укладення договору іпотеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довела тієї обставини, що вона не давала згоди на передачу спільної квартири в іпотеку.

Так, доказів того, що підпис від імені ОСОБА_1 на вказаній нотаріально посвідченій заяві належить не їй, а іншій особі, суду не надано. Від призначення почеркознавчої експертизи на підтвердження вказаної обставини позивач відмовилась.

Судом встановлено, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 01 лютого 2008 р. була зареєстрована приватним нотаріусом ОСОБА_2 в реєстрі за №312, а договір іпотеки від 01 лютого 2008 р. - зареєстровано цим же нотаріусом в реєстрі за №313. Факт отримання кредитних коштів за кредитним договором від 01 лютого 2008 р., укладеним між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» в особі директора ОСОБА_6, позивач не заперечує, доказів порушень законодавства нотаріусом при вчиненні нотаріусом вказаних нотаріальних дій суду надано не було, сумніви позивача щодо часу вчинення підпису від її імені на заяві від 01 лютого 2008 року ґрунтуються на припущеннях.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, питання визначення давності виконання підпису від імені ОСОБА_1 на заяві від 01 лютого 2008 р. було предметом розгляду судом першої інстанції, який 09 липня 2014 року призначив технічну експертизу, оплату за проведення якої покладено на позивача (а.с.104).

Відповідно до клопотання судових експертів КНДІСЕ від 05.08.2014 р. , для проведення експертизи було необхідно надати оригінали порівняльних зразків документів у кількості не менше п'яти зразків. ОСОБА_1 направлено рахунок на оплату вартості проведення експертизи на суму 11 688 грн. (а.с. 124-126).

10.10.2014 р. представник позивача та 15.10.2014 р. ОСОБА_1 повідомили про неможливість надати додаткові документи та просили проводити експертизу за наявними письмовими доказами (а.с.136, 139).

20.10.2014 р. судовими експертами КНДІСЕ надіслано повідомлення про неможливість надання висновку (а.с.143-144).

23.10.2014 р. судом повторно надіслано справу на експертизу до КНДІСЕ (а.с.146).

24.11.2014 р., у зв'язку з незабезпеченням виконання ухвали суду в частині оплати вартості проведення експертизи протягом 30 календарних днів, на підставі п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5, надані матеріали справи та документи повернулись з КНДІСЕ до суду без виконання (а.с.147).

Враховуючи обставини справи та процесуальну поведінку позивача під час вирішення судом першої інстанції питання проведення судової технічної експертизи давності виконання підпису на документі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для повторного призначення по справі технічної експертизи.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/2642/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.