АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Градобанк» в особі ліквідатора Львової Ірини Володимирівни про стягнення грошових коштів за договором про депозитний вклад та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 23.03.2000 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь суму депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції, яка становить 198778 (сто дев'яносто вісім тисяч сімсот сімдесят вісім) гривен /т.1 а.с.2/.

Рішення Московського районного суду м. Києві від 11.10.2000 задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до АТ «Градобанк». Стягнуто з АТ «Градобанк» на користь ОСОБА_3 239605 (двісті тридцять дев'ять тисяч шістсот п'ять) гривень 53 коп. /т.1 а.с.29-30/.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05.12.2013 вказане рішення залишено без змін /т.1 а.с.120-123/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 вказані судові рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції /т.1 а.с.179-181/.

При новому розгляді справи позивачем уточнювались позовні вимоги, згідно останніх уточнень від 06.05.2015 позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8 (сорок один мільярд шістсот три мільйони дев'яносто одна тисяча п'ятсот сорок вісім) гривень, що є сумою банківського вкладу з урахуванням процентів, індексу інфляційних витрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язань. Питання визначення розміру моральної шкоди залишив на розсуд суду, зазначивши про наявність такої шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з відсутністю житла, так як гроші, що знаходились у Банку, були отримані від продажу житла та мали бути використані на придбання житла після закінчення строку дії договору /т.1 а.с.222-229; т.2 а.с.59-80/.

Справа 752/6934/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9439/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2015 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Градобанк» в особі ліквідатора Львової Ірини Володимирівни про стягнення грошових коштів за договором про депозитний вклад та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивач посилається на те, що судом при ухваленні рішення не досліджені належним чином матеріали справи, не надано належної оцінки доводам та доказам позивача, як стосовно стягнення грошових коштів за договором про депозитний вклад, так і щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 17.11.2015 до суду ним було подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність, відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін. Також представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Господарського суду м. Києва від 15.10.2015, яким відмовлено у визнанні ОСОБА_1 кредитором відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Депозитний договір, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача кошти визнано в судовому порядку недійсним, а недійсний правочин не породжує будь-яких наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а позивачу в ліквідаційній процедурі банку були виплачені кошти за: недійсним правочином.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

В силу ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 09.08.1996 між Акціонерним товариством «Градобанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про депозитний вклад, відповідно до умов якого Банк зобов'язався прийняти від вкладника грошові кошти в національній валюті на строк до 09.08.1997. За умовами Договору вкладник повинен внести готівкою грошові кошти в сумі (один мільярд сімсот мільйонів) карбованців, що в зв'язку з введенням в обіг національної валюти становить 17 000 гривень.

Відповідно до п.2.1 Договору за користування коштами Банк сплачує вкладнику проценти із розрахунку 65% річних, починаючи з дати надходження коштів на депозитний рахунок, по дату закінчення Договору (09.08.1997).

Згідно з умов ДоговоруБанк зобов'язався по закінченню строку вкладу або в день повернення з інших підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України повернути вклад через касу Банку готівкою або перерахувати безготівковим шляхом на рахунок вкладника, відкритий у Банку згідно письмової заяви /т.1 а.с.17,232/.

Згідно свідоцтва про зміну прізвища, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив ім'я на ОСОБА_1, актовий запис № 02 від 05.03.2011/т.1 а.с.99,159,231/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.1997 укладений між ОСОБА_3 та АТ «Градобанк» договір про депозитний вклад від 09.08.1996 визнано недійсним та присуджено до стягнення на користь ОСОБА_7 в порядку реституції суму коштів в розмірі 21513,00 гривень /т.1 а.с.65-71, 138-143,207-210/.

З вказаного рішення вбачається, що рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Києва № 547 від 28.10.1986 ОСОБА_7 була призначена опікуном недієздатного ОСОБА_3.

В силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення не підлягають доказуванню в інших справах.

А отже факт недійсності укладеного між позивачем та АТ «Градобанк» договору про депозитний вклад від 09.08.1996 доказуванню не підлягає.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.04.1998 дієздатність ОСОБА_3 було поновлено /т.1 а.с.101,160,249/. Розпорядженням Московської районної державної адміністрації №684 від 26.05.1998 піклування ОСОБА_7 над ОСОБА_3 припинено / т.1 а.с.100/.

Судом встановлено, що постановою Арбітражним судом м. Києва від 14.07.2000 визнано АТ «Градобанк» банкрутом.

Позивач скористався своїм правом заявлення вимог кредитора в процесі ліквідаційної процедури.

Ухвалою арбітражного суду м. Києві від 30.09.1998 ОСОБА_3 було визнано кредитором АТ «Градобанк» на суму 28050 (двадцять вісім тисяч п'ятдесят) гривень /т.1 а.с.55,74/. Згідно даних ліквідатора ОСОБА_3 здійснена виплата вказаної суми 18.01.2011 /т.1 а.с.88/.

Згодом ОСОБА_1 неодноразово звертався до ліквідатора із заявами про збільшення кредиторських вимог.

Ухвалою Арбітражного суду м. Києва від 28.03.200 у справі № 10/11 заяви ОСОБА_3 про збільшення кредиторських вимог до АТ «Градобанк» з врахуванням інфляційних збитків залишені без задоволення, оскільки визнані вимоги кредиторів у подальшому не підлягають індексації у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України /т.1 а.с.212/

З ухвали господарського суду м. Києва від 18.07.2013 у справі № 10/11 вбачається, що він також був визнаний кредитором на підставі рішення Моковського районного суду м. Києва від 11.10.2000 /т.1 а.с.107-114,165-171,2013-218/, тобто на підставі рішення у вказаній справі, яке було скасовано судом касаційної інстанції.

Ухвали господарського суду м. Києва від 15.10.2015 у справі № 10/11 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні кредитором АТ «Градобанк» на суму 0 (п'ятдесят шість мільярдів сто вісімдесят три мільйони п'ятсот тридцять вісім тисяч двісті десять) гривень.

За загальним правилом преюдиційність - обов'язковість фактів, установлених судом рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Оскільки судовими рішення, ухваленими раніше встановлений як факт недійсності укладеного позивачем правочину, так і факт відсутності заборгованості відповідача, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми депозитного вкладу, процентів за користування ним, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов'язань, оскільки таке зобов'язання на час розгляду справи відсутнє.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався виключно на невиконання зобов'язань відповідачем. Проте, неправомірність дій відповідача судом не встановлена, а отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи позивачем на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру не надано жодного доказу.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: