Справа № 522/8321/14-ц
Провадження № 2/522/815/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Єршової Л.С.

при секретарі Ларіній Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_3, діючої від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житлом та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, після уточнення позовних вимог (а.с. 89-91), просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 червня 2003 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу, та після народження ІНФОРМАЦІЯ_7 року сина - ОСОБА_4 відповідачка з сином вселилися до його однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, та 24.10.2004 року було зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 з їх сином за даною адресою. На початку 2008 року з метою поліпшення житлових умов він домовився зі своєю матір'ю - ОСОБА_5 про вселення в її двохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3. Після цієї домовленості, вони усією сім'єю - тобто позивач разом з відповідачкою ОСОБА_3 та неповнолітнім сином ОСОБА_4 на початку 2008 року вселилися до цієї квартири, яка належить його матері, де стали проживати без реєстрації місця проживання, будучі зареєстрованими за попередньою адресою АДРЕСА_4. При цьому, він посилається як на факт проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, на відомості із школи, де навчався у першому класі неповнолітній ОСОБА_4, а також на лист начальника Хмельницького ОМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС від 11.07.2011 року на ім'я відповідачки на адресу проживання АДРЕСА_8, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.07.2011 року, постанову Малиновського районного суду м. Одеси про притягнення його до адміністративної відповідальності, згідно з якою було встановлено місце його противоправних дій відносно відповідачки - місце їх проживання за адресою АДРЕСА_8. 21.09.2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу, у листопаді відповідачка отримала кредитні кошти та придбала двохкімнатну квартиру АДРЕСА_5, та сама запропонувала йому, що протягом двох-трьох місяців зробить в своїй квартирі косметичний ремонт та переселиться з дитиною з квартири матері позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в свою квартиру. Так з 2008 року відповідачка не проживала за адресою своєї реєстрації (АДРЕСА_4) в період шлюбу з ним, та після розірвання шлюбу в 2011 році, а тому ОСОБА_3 втратила право користування квартирою. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, він створив нову сім'ю, та заселився до своєї однокімнатної квартири разом із дружиною ОСОБА_6 та її неповнолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання яких зареєстровано у його квартирі. Відповідачка за весь час реєстрації в його квартирі жодного разу не сплатила рахунки за комунальні платежі, які нараховуються в тому числі і внаслідок її реєстрації у його квартирі. Домовленості про зняття з реєстрації між ним та відповідачкою не було досягнуто, так як відповідачка не бажає цього робити, чим створює перешкоди для здійснення ним права власності квартирою.

ОСОБА_3, діюча від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_4, 21.08.2014 року подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, та просить суд визнати за нею та малолітнім ОСОБА_4 право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6; вселити її та малолітнього ОСОБА_4 в квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що вона разом із малолітнім сином, ОСОБА_4, вселилась до свого чоловіка, ОСОБА_2, зі згоди останнього у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6. 22.10.2004 року за вказаною адресою була здійснена реєстрація її місця проживання та її сина. Наприкінці літа 2007 року подружні відносини зіпсувались, відповідач, ОСОБА_2, влаштовував скандали, сварки, з'ясування стосунків із вигаданих мотивів. 11.10.2007 року ввечері, коли вона повернулась додому, вона не змогла потрапити до квартири, оскільки замки вхідної двері були замінені. У зв'язку з цим, вона вимушена була звернутись до міліції для вжиття заходів до ОСОБА_2 Працівниками міліції, які прибули на місце, було зафіксовано вказаний факт, складено протокол, матеріали зареєстровані в ЖРЗПЗ за №3287 від 11.10.2007р. Тоді нею було подано позов до Приморського районного суду м. Одеси із вимогами до відповідача про вселення її та сина у квартиру за адресою АДРЕСА_6, де вони були зареєстровані та де мали право проживати як члени сім'ї власника. В процесі розгляду справи в суді стосунки сторін поліпшились та на прохання ОСОБА_2 вона повернулась до спірної квартири. Однак у 2011 році стосунки знову зіпсувались. У зв'язку з припиненням подружніх та сімейних стосунків заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка вимушена була розірвати шлюб із відповідачем, оскільки останній неодноразово застосовував до неї насильство, бив, а потім вигнав із займаної квартири із дитиною на руках та встановив строк для вивезення речей. Неодноразові прохання впустити її разом з сином до квартири та надати ключі від дверей залишились без задоволення.

Представник позивача за первісним позовом з'явився у судове засідання, просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 за первісним позовом у судове засідання з`явився, просив суд задовольнити зустрічний позов, у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

У ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до договору дарування від 27.03.2001 року, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 (а.с.6).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2011 року шлюб, зареєстрований 05 червня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №297, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.10).

07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2574, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.70).

Згідно з довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 18.09.2014 року вих. № 814, виданою ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 понад шість місяців не проживає у АДРЕСА_9 що підтверджується актом про непроживання ОСОБА_3 за вказаною адресою, який був підписаний сусідами, чиї підписи посвідчені головою правління ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві приватної власності володіє квартирою АДРЕСА_10 у м. Одесі (а.с.68-69).

Під час судового засідання ОСОБА_3 зазначила, що проживає в зазначеній квартирі АДРЕСА_10 у м. Одесі з кінця 2011 року.

Також, судом заслухано свідків, які викликались до суду за клопотаннями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 При цьому, суд враховує те, що показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, є суперечливими, а тому це не дозволяє суду розглядати показання свідків як належні та допустимі докази по справі, оскільки з них неможливо достовірно встановити обставини справи.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що після розлучення з ОСОБА_2 у вересні 2011 року вона не має можливості проживати у спірній квартирі через неправомірну поведінку ОСОБА_2, однак доказів звернення до правоохоронних органів з вересня 2011 року або будь-яких інших доказів поважності непроживання за вказаною адресою вона до суду не надала, тому визнати її непроживання у зазначеній квартирі понад шість місяців з поважних причин неможливо, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у наведеній постанові Пленуму.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 у спірній квартири не проживає більше шести місяців без поважних причин, квартирою відповідачка не цікавиться, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї ОСОБА_2

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за малолітнім ОСОБА_4 право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 та його вселення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований у АДРЕСА_11. Право користування ОСОБА_4 зазначеною квартирою ніким не оспорюється. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні позовні вимоги ОСОБА_2 законні та обгрунтовані, та підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 15,16, 60, 61, 209,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, діючої від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житлом та вселення, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С. Єршова

24.02.2015