САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4565/15-ц
Провадження № 2/206/1244/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 43015,00 грн. та судових витрат, мотивуючи тим, що у лютому 2012 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_4 з проханням позичити йому 1500 доларів США. Враховуючи, що він добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому 1500 доларів США, за умови повернення йому зазначеної вище суми до 10.06.2012р. Саме на цих умовах вони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч написав йому розписку і отримав гроші в розмірі 15000 доларів США, що станом на 18.08.2015 року становить 33015,00 грн.

Також він позичив відповідачу 10 000 грн. за умовою повернення грошей до 10.05.2012 року. На підтвердження передачі грошей за цим договором 10.01.2012 року відповідач власноруч написав йому розписку та отримав гроші в розмірі 10 000 грн.

До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та додатково зазначили, що відповідач у вересні та листопаді 2012 року повертав частково грошові кошти за борговими розписками. Крім того, з відповідачем була домовленість про продовження строку повернення боргу до грудня 2012 року. Тому вважали, що строк позовної давності переривався. Просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали та зокрема пояснили, що зобовязання по обох боргових розпискам були виконані ще 10 травня 2012 року в повному обсязі, але незважаючи на це, відповідач 19.08.2015 року звернувся до суду з зазначеною заявою з пропущенням строку позовної давності. Розписку про повернення боргу позивач йому не надавав. У звязку з чим просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно з положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено таке, що 10 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики. За яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10000 грн., які відповідач зобов'язався повернути не пізніше 10 травня 2012 року, що підтверджується розпискою від 10 січня 2012 року, яка міститься в матеріалах справи.

1 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики. За яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1500 доларів США , які відповідач зобов'язався повернути не пізніше 10 червня 2012 року, що підтверджується розпискою від 1 лютого 2012 року, яка міститься в матеріалах справи.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, договори позики між ними дійсно були укладені.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

У судовому засіданні встановлено, що позивач понад 3 роки не звертався з позовом про стягнення з відповідача суми боргу.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 267 ЦК України, яка передбачає наслідки спливу позовної давності, встановлюючи у якості загального правила втрату права на задоволенню позову. У ч. 2 ст. 267 ЦК України вказується, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду не залежно від спливу позовної давності.

Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові у позову.

У своїх письмових запереченнях та в судовому засіданні відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач за 3 роки не звернувся до суду за захистом своїх законних інтересів.

Частина 5 ст. 267 ЦК України передбачає, що суд може визнати поважність причини пропущення позовної давності.

У судовому засіданні не встановлено поважності причин пропущення позивачем строку позовної давності.

Доказів часткового повернення відповідачем сум боргів за розписками у вересні та листопаді 2012 року позивачем та його представником суду не надано.

Відповідач цих доводів позивача та його представника категорично не визнавав, зазначив, що свої боргові зобовязання він виконав ще 10 травня 2012 року, тому ніяких коштів по борговим розпискам у вересні та листопаді 2012 року відповідачу повертати не міг.

Кінцевими строками повернення боргів відповідно до розписки від 10 січня 2012 року є 10 травня 2012 року та позписки від 1 лютого 2012 року є 10 червня 2012 року . Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 10 травня 2012 року і закінчився 10 травня 2015 року та з 10 червня 2012 року і закінчився 10 червня 2015 року, а позивач звернувся до суду 19 серпня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності про який було заявлено відповідачем, з клопотанням про визнання поважними причин пропуску позовної давності до суду позивач не звертався, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної заяви.

Згідно зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Підстав для відшкодування судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко