Справа № 346/4071/15-ц
Провадження № 2/346/1683/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи, та представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк»,третя особа,що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору про передачу майнових прав третіх осіб, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Дельта Банк звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0805/0808/71-016, згідно з умовами якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 37 000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 21.08.2008 по 19.08.2038 рік.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, таким чином згідно даного договору ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора. 25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, за кредитним договором № 0805/0808/71-016, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року.

Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № б/н від 21.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, згідно якого Поручитель,який по даній справі є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, поручається перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем зобовязань позичальника-відповідача за кредитним договором № 0805/0808/71-016 від 21.08.2008 року. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно повідомлення банку станом на 28.07.2015 року становить 758 738,51 грн., з яких: 656 834,39 грн. тіло кредиту; 101 904,12 грн. відсотки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, в зщадоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Третя особа,що не заявляє самостійних вимог за первинним позовом, інтереси якої в судовому засіданні представив представник, звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору про передачу майнових прав третіх осіб, в якому просить поновити строк позовної давності, прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати її з первісним позовом, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимог від 25.05.2012 року, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ОСОБА_5 банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зокрема в частині купівлі-продажу прав вимог за кредитним договором №0805/0808/71-016 від 21.08.2008р.,укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4. Вказує, що укладений між ПАТ «Дельта Банк»- позивачем в справі та ПАТ «Сведбанк» договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року має ознаки договору факторингу і на нього розповсюджуються вимоги ст.ст.1077-1086 ЦК України. Вважає, що витяг з додатку №1 до договору не є належним та допустимим доказом по даній справі, а укладений між позивачем та ПАТ «Сведбанк» договір не відповідає чинному законодавству і є недійсним. Крім цього, вважає, що при укладенні кредитного договору було порушено законодавство щодо використання іноземної валюти на території України,оскільки банк не мав належної ліцензії на здійснення валютних операцій. Просить в задоволенні первинного позову відмовити та поновити їй термін звернення до суду, оскільки про існування договору купівлі-продажу вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» вона дізналась тільки 15 січня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився без поважної причини, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд приходить до наступних висновків.

21.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0805/0808/71-016 (а.с.6), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37 000,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк з 21.08.2008 по 19.08.2038 рік.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (А.С.17), таким чином згідно даного договору ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора щодо відповідача. 25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 0805/0808/71-016 на користь ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу вимоги за кредитами від 25.05.2012 року, належно завірена копія якого була представлена до огляду в судовому засіданні.

Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № б/н від 21.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (а.с.14), згідно якого Поручитель поручається перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем зобовязань позичальника за кредитним договором № 0805/0808/71-016 від 21.08.2008 року. Однак, відповідач та третя особа ,що не заявляє самостійних вимог, порушили умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно повідомлення банку станом на 28.07.2015 року становить 758 738,51 грн., з яких: 656 834,39 грн. тіло кредиту; 101 904,12 грн. відсотки.

Як вбачається з укладеного кредитного договору, договір набуває чинності з дати його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань по цьому договору, при чому сторона, яка бажає розірвати цей договір, повинна письмово попередити іншу сторону за 5 календарних днів. В матеріалах справи будь-які дані чи докази про припинення договору відсутні.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений законом строк.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В своїй зустрічній позовній заяві третя особа,що не заявляє самостійних вимог ставить вимогу щодо визнання недійсним частково договору купівлі-продажу прав вимог від 25.05.2012 року, на тій підставі,що банк ,що укладав з нею договір поручительства не мав банківської ліцензії на здійснення валютних операцій.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Частина перша ст.203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Виконання зобовязань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.93р. №15-93 (далі Декрет). Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Тобто, виходячи з зазначених вище норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобовязань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання.

Посилання позивача на пункти «в» і «г» частини 4 ст.5 5 Декрету, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до вказаних пунктів Декрету індивідуальні ліцензії потребує зокрема здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Тобто, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Статтею 49 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлено, що до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, а саме:

а). розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик;

б). організація купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів;

в). здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені;

г). надання гарантій і поручительств та інших зобовязань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі;

д). факторинг;

е). лізинг

Стаття 49 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій, проте приписи зазначеної статті не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). За викладених обставин, укладення кредитного договору у іноземній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України слід визнати, що сторонами по справі було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду,в тому числі і вимога щодо видачі саме валютного кредиту, проти чого ні відповідач,ні третя особа,що не заявляє самостійних вимог не заперечували на час укладення кредитного договору (а.с.6) та договору поруки (а.с.14).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Волевиявлення сторін на укладання оспорюваного кредитного договору було вільним, про що свідчать представлені стонами копії кредитного договору,договору іпотеки та заяви-клопотання.

Так, банк для надання кредиту мав вільні кошти в іноземній валюті та відповідну банківську ліцензію і дозвіл на право здійснення операцій визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України Про банки і банківську діяльність, позичальник надав всі необхідні для отримання кредиту документи, з яких випливає, що позивач просив надати йому кредит саме в іноземній валюті. Так, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Про той факт, що у первинного кредитора - ПАТ «Сведбанк» - був відсутній дозвіл на здійснення валютних операцій, представник позивача по зустрічній позовній заяві таких даних суду не представив.

Як вбачається з представленого кредитного договору,та договору поруки від 21 серпня 2008 року при підписанні цих договорів сторонами було дотримано всіх істотних умов договорів, жодних претензій з приводу його укладання чи виконання не було, що відповідно є підставою для подальшого проведення розрахунків між сторонами в частині погашення даного кредиту.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд не погоджується з доводами позивачки по зустрічній позовній заяві про те,що надання кредиту в іноземній валюті позивачу по первинному позову та підписання договору поруки є зловживання правом, оскільки позивач та третя особа, що не заявляє самостійних вимог добровільно погодились саме на таке право, взявши на себе одночасно зобовязання погашати кредит.

Щодо заперечення позивачки за зустрічним позовом про те, що ПАТ «Сведбанк» не мав права укладати договір з ПАТ «Дельта Банк» про купівлю-продаж вимоги, то таке твердження є неспроможним з наступних причин. Так, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судове засідання представник позивача по первинному позову представив належним чином завірені копії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року та витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, які були оглянуті в судовому засіданні та за клопотанням сторін долучені до матеріалів справи, відповідно є належними та допустими доказами по даній справі. Суд приходить до висновку, що вищевказані договори були укладені у відповідності до чинного законодавства. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги по первинній позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають до повного задоволення, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.192,215,524, 526, 625,627,638, 1046,1050,1054 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.49 Закону України Про банки і банківську діяльність» та ст.ст.10,60,169 ч.4, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Первинний позов Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ Дельта Банк р/р ,373980009, МФО 380236, ідентифікаційний код за заборгованість по кредитному договору на загальну суму 758 738, 51 (сімсот пятдесят вісім тисяч сімсот тридцять вісім гривень 51 коп.), з яких тіло кредиту 656834,39 грн., відсотки 101904,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір на користь держави в сумі 3654 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк»,третя особа,що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору про передачу майнових прав третіх осіб відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом десяти днів, з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Веселов В. М.