Провадження № 2/761/1615/2015
У Х В А Л А

04 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Сіромашенко Н.В.,

при секретарі: Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про припинення договору поруки №292/1/13-К/Р-1 від 7 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и в:

ПАТ «Златобанк» звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічнц позовну заяву про припинення договору поруки.

В судовому засіданні представник відповідача Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю заявив клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, пред'явлених до товариства.

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року було відкрито провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні, призначеному на 9 липня 2015 року, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у відповідності до ч.2 ст.123 ЦПК України зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про припинення договору поруки №292/1/13-К/Р-1 від 7 листопада 2013 року.

Пункт 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що має рекомендаційний характер, роз'яснює, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Разом із тим, оскільки пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК), у разі пред'явлення позову до кожного з них окремо суди мають враховувати визначену ЦПК компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, позов банку (іншої фінансової установи) до юридичної особи - поручителя із залученням фізичної особи - позичальника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Разом з тим, статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, умов договору поруки, відповідно до якого позичальник та поручитель відповідають як солідарні боржники перед кредитором, з урахуванням положень ст.15 ЦПК України, суд вважає, що юрисдикційність та підсудність щодо розгляду даної справи визначено правильно, а відтак клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 27, 118, 209, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Куделі Д. про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: