У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Гончара В. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку нерухомого майна, скасування права власності на частку нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Іллічівської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, визнання права власності на частку нерухомого майна з припиненням права співвласника на частку у спільному майні та присудженням грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, у якому зазначав, що під час перебування у шлюбі із відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2005 року було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було оформлено в рівних частках на дружину ОСОБА_5 та їх доньку ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу із відповідачкою вони не можуть дійти згоди щодо користування Ѕ частиною вказаної квартири, яка є їх спільним сумісним майном подружжя.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати за ним право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 та скасувати право власності ОСОБА_5 на ј її частини у вказаній квартирі.

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому просила визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та поділити вказане майно; виділити їй у власність Ѕ частини вказаної квартири, припинивши право власності ОСОБА_4 на ј частки у цьому майні; стягнути з неї на користь відповідача 36 тис. грн у рахунок відшкодування компенсації вартості ј частки спірної квартири.

Посилалась на те, що частка ОСОБА_4 у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі. Більше того, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він має право власності на частку квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1.

Скасовано право власності ОСОБА_5 на ј частини квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року змінено.

Позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 48,9 кв. м, житловою площею 27,3 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності за кожним на ј частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 48,9 кв. м, житловою площею 27,3 кв. м, що складається з житлової кімнати площею 12,4 кв. м, житлової кімнати площею 14,9 кв. м, кухні площею 6,1 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м, коридору площею 9,4 кв. м, кладової площею 1,2 кв. м, балкону площею 1,2 кв. м.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 червня 2014 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян