Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3680/15-ц
Провадження №: 2-о/332/51/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. при секретарі Ковтуні В.І., за участю прокурора Смаравоз О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за заявою органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м. Запоріжжя, заінтересована особа: ОСОБА_1 про звільнення від обовязків піклувальника, -

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району звернувся до суду із заявою про звільнення ОСОБА_1 від обовязків піклувальника, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 розпорядженням Муніципалітету «Сокольнікі» м. Москви Російської Федерації від 28.02.2003 року №19 була призначена опікуном над своїм онуком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки його матір померла, а відомостей про батька в свідоцтві про народження дитини немає. Неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, як дитина-сирота та спеціалістами відділу по Заводському району здійснюється контроль за умовами його утримання, виховання і розвитку в родині піклувальника. З 2008 року хлопець почав бродяжити, а з 2010р. скоювати правопорушення і злочини. Питання виконання обовязків опікуна та поведінки дитини неодноразово розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2011р. у справі №2-1298/11 ОСОБА_1 було звільнено від обовязків опікуна відносно малолітнього ОСОБА_2, проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2011р. зазначене рішення було скасовано, оскільки колегія суддів дійшла висновку, що питання про звільнення ОСОБА_1 від опікунських повноважень є передчасним з точки зору захисту права дитини на проживання в сімейному оточенні. Дитину було повернуто бабусі, але ані поведінка дитини, ані ставлення опікуна до своїх обовязків не змінилося. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2012 року до неповнолітнього ОСОБА_2 було застосовано міри виховного характеру, а у 2014 році піклувальника ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. В 2015 році в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя розглядалося кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України. Спеціалістами відділу органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району спільно з фахівцями Запорізького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді та співробітниками сектору кримінальної міліції у справах дітей Заводського РВ ЗМУ УМВС України неодноразово відвідувалася родина за місцем мешкання, але потрапити в помешкання та обстежити умови проживання неповнолітнього не вдалося. В червні 2015 року неповнолітній ОСОБА_2 пішов до школи на екзамени та додому не повернувся, проте, згідно повідомлення КЗ «Мирненський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ОСОБА_2 з 10.06.2015р. по 27.07.2015р. перебував у них в закладі. Піклувальник жодного разу дитину не відвідала, не спілкувалася по телефону та не надавала матеріальної допомоги на його утримання. Неповнолітній двічі самовільно залишав центр та 22.07.2015р. був переведений до КЗ «Запорізький центр соціально-психологічної реабілітації дітей», який він самовільно залишив 26.07.2015р. Співробітники СКМСД Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області знайшли хлопця у піклувальника, яка категорично відмовилась повертати його до центру реабілітації. За клопотанням відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей, у звязку із самовільним залишенням дитиною місця постійного проживання та перебуванням на повному державному забезпеченні в центрі реабілітації, піклувальнику ОСОБА_1 тимчасово припинені виплати грошової допомоги на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 до вирішення питання повернення його в сімю. Вважають, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує обовязки піклувальника, оскільки дитина навчається на низькому рівні, пропускає заняття у школі; скоює правопорушення та злочини; бродяжить; духовного розвитку дитини не відбувається; обовязковий медичний огляд дитина не проходить; житлові умови проживання дитини органу опіки та піклування невідомі; рекомендації фахівців щодо виховання підопічного бабуся не виконує, а тому, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, просять звільнити ОСОБА_1 від обовязків піклувальника відносно неповнолітнього ОСОБА_2 і передати неповнолітнього під опіку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району.

Представники органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,які діють на підставі довіреності, в судовому засіданні, кожен окремо, вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити, з урахуванням всіх доводів та обґрунтувань, що викладені в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви не визнала та просила відмовити у її задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень проти заяви зазначила, що відсутні будь-які підстави звільняти її від обовязків піклувальника, оскільки вона свої обовязки виконує сумлінно. Вона завжди цікавиться навчанням онука, підтримує зв'язок з класним керівником, телефонує до школи і контролює, щоб онук відвідував зайняття. Вона займається вихованням дитини, забезпечує його всім необхідним та незважаючи на те, що їй припинили виплачувати допомогу, у дитини є все необхідне для життя та навчання. Онук є для неї єдиною рідною людиною яка залишилася у неї і вона хоче проживати разом з ним, піклуватися про нього. Зараз поведінка онука нормальна, він її слухає. Спочатку вона зверталася до служби у справах дітей з проханням допомогти їй, так як онук на вулиці підпадає під сторонній вплив, але ніякої суттєвої допомоги їй не надали та на теперішній час вона не має довіри до цього органу.

Суд, заслухавши пояснення представників заявника, заінтересованої особи ОСОБА_1, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення заяви, оскільки вважає, що піклувальник виконує свої обовязки належним чином, опитавши неповнолітнього ОСОБА_2 та дослідивши матеріал справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно довідки про народження № 2721 від 25.11.2010 року в архіві Ізмайлівського відділу РАЦС Управління РАЦС м. Москви мається запис акта про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 2704 від 29.09.1999 року. Відповідно до свідоцтва про народження матірю дитини ОСОБА_2 вказана ОСОБА_6, відомості про батька відсутні(а.с.7,9).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №173894 ОСОБА_6 померла 19.07.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть 21.07.2001р. зроблено запис за № 6439(а.с.6)

Розпорядженням керівника Муніципалітету «Сокольнікі» м. Москви №19 від 28.02.2003 року було встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено ОСОБА_1 опікуном дитини ОСОБА_2, а також надано дозвіл на проживання малолітнього за адресою опікуна: АДРЕСА_1(а.с.8)

Відповідно до п. 50 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, з наступними змінами та доповненнями, якщо дитина досягла 14-річного віку, особа, яка виконувала обовязки опікуна, стає піклувальником без прийняття окремого рішення(п.50 в редакції Постанови КМУ № 1017 від 03.11.2010р.). Таким чином, ОСОБА_1, яка була призначена опікуном над малолітнім на той час ОСОБА_2, стала його піклувальником, після досягнення дитиною 14-річного віку.

Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлена опіку або піклування(стаття 246 Сімейного кодексу України). З актів обстеження умов проживання, складених відділом по Заводському району служб(управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 22.10.2014 року, 29.05.2015 року, 17.06.201 5 року, 19.06.2015 року, 04.08.2015 року, 01.10.2015 року, 08.10.201 5року вбачається, що обстежити умови проживання неповнолітнього ОСОБА_2 в сім»ї піклувальника не надалося можливим у зв»язку з тим, що двері ніхто не відчинив(а.с.26-31,90-91). В.о. начальника СКМСД Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області 06.05.2015 року звернувся до начальника служби (управління) у справах дітей Заводської районної адміністрації з проханням зняти з ОСОБА_1 обовязки піклувальника та направити дитину до спеціального учбового закладу, так як піклувальник не виконує своїх обовязків(а.с.31).

Згідно постанови від 22.07.2015 року, затвердженої начальником СКМДД Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області неповнолітній ОСОБА_7 був поміщений до КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», враховуючи, що дитина знаходиться без батьківської опіки, займається бродяжництвом(а.с.39). З інформації № 01-14/162 від 06.08.2015 року, наданої КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» вбачається, що ОСОБА_2 перебував у закладі з 22.07.2015 року, але 26.07.2015 року він самостійно залишив центр. 27.07.2015 року неповнолітній був знайдений у піклувальника ОСОБА_1, яка категорично відмовилась повертати дитину до центру(а.с.42). Відповідно до інформації, наданої КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», ОСОБА_2 знаходився у закладі з 10.06.2015 року по 23.07.2015 року та під час знаходження у закладі проявив себе з негативної сторони(а.с44-45).

Відповідно до вимог ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обовязків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Положеннями частини 3 статті 75 ЦК України передбачено, що за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обовязків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров»я або закладу соціального захисту.

З витягів із протоколів № 6 і № 16 комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 05.03.2015 року та від 18.06.2015 року вбачається, що було визнано виконання ОСОБА_1 обовязків піклувальника на низькому рівні та рекомендовано відділу по Заводському району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради та ЗМЦСССДМ продовжити роботу з родиною. Піклувальника ОСОБА_1 зобовязано скласти звіт опікуна за 2014 рік та надати доступ до своєї квартири для обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_2Д.(а.с.11-12,13-14).

Згідно висновку №01-13/0531 від 17.08.2015 року районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району визнано доцільним звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від обовязків піклувальника відносно неповнолітнього ОСОБА_2, приймаючи до уваги, що піклувальник неналежним чином виховує дитину, не піклується про її здоров»я, фізичний, психічний, духовний розвиток підопічного, не забезпечує одержання дитиною повної загальної середньої освіти та відсутність контролю та впливу з боку піклувальника загрожує його життю і здоров»ю (а.с.10).

Нормами статті 69 ЦК України визначено права та обовязки піклувальника, зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що піклувальник над неповнолітньою особою зобовязаний дбати про створення для нього необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Ця норма законодавства кореспондується з положеннями статті 249 СК України, відповідно до якої, опікун, піклувальник зобовязаний виховувати дитини, піклуватися про її здоров»я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечувати одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_2 навчався у них в навчальному закладі з початкової школи. Його бабуся ОСОБА_1 дуже ретельно і добре виконувала свої обовязки опікуна. Коли дитина досягла підліткового віку, він дуже змінився, захотів гуляти. З цього часу відносини між дитиною та бабусею загострилися, але ОСОБА_1 намагалася тримати онука під контролем, часто телефонувала їй, цікавилася його навчанням та поведінкою. Іноді піклувальник скаржилася їй, що онук її не слухає, ображає. Після закінчення 9 класу ОСОБА_2 вийшов з-під контролю бабусі, яка намагається контролювати його, знає всіх його друзів, але, на її думку, вона вже не має на онука впливу. Вона не може сказати про те, що піклувальник ОСОБА_1 несумлінно ставиться до виконання своїх обовязків піклувальника, оскільки вона намагається із усіх сил, але у неї не завжди виходить здійснювати повний контроль за поведінкою онука. Інші педагоги відвідували цю родину за їх місцем проживання і з їх слів їй відомо, що в квартирі чисто, є все необхідне для життя та навчання дитини, бабусею створені для цього умови. З 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 не побажав продовжувати навчання, школа приймали заходи щодо продовження його навчання і бабуся примусила його продовжити навчання в НВК, та є довідка про його зарахування. До поведінки ОСОБА_2 під час його навчання в школі претензій не було, він сидів на уроках, ніколи і нікому не заважав, вчителям не грубив, але чим старше він становився, тим частіше став пропускати зайняття, однак, його пропуски у більшості випадків підтверджувалися довідками з лікарні. На теперішній час, на її думку, ОСОБА_1 не в змозі керувати поведінкою онука, так як він вийшов з-під її контролю.

З характеристики від 13.10.2014 року, виданої ЗЗШ I-III ступенів № 54 вбачається, що ОСОБА_2 за час навчання зарекомендував себе як учень, який навчальний матеріал засвоює на низькому рівні, на уроках не завжди уважний, потребує постійного контролю за навчанням з боку педагогів та опікуна. Має вузьке коло інтересів. З однолітками підтримує рівні стосунки, не конфліктний, проявів агресії не спостерігається, але авторитетом у класі не користується, безвідповідальний, схильний до брехні. Легко піддається сторонньому впливу, особливо негативному. Контроль за навчанням та поведінкою дитини здійснюється бабусею ОСОБА_1, яка є його опікуном. За запрошенням класного керівника опікун школу відвідувала тричі, Двічі була присутня на засіданні Ради профілактики правопорушень. ОСОБА_1 намагається контролювати відвідування школи та підготовку до уроків підопічного, але не систематично. ОСОБА_2 здебільшого не виконує її прохання та вимоги, бо опікун не має на нього впливу(а.с.46).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з 2011 року по 2015 рік вона працювала головним спеціалістом у міському центрі соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді і під час роботи безпосередньо працювала з сім»єю піклувальника ОСОБА_1. Один раз зустрічалися в них вдома, але в подальшому піклувальник стала ухилятися від спілкування. Вони виходили за адресою їх місця проживання, але двері їм не відчинили. Піклувальник вважає, що її онук хороший, а всі навколо бажають зла дитині. З соціальним робітником та психологом ОСОБА_1 також відмовилася співпрацювати, незважаючи на те, що необхідна була корекція поведінки неповнолітнього. У центрі неповнолітній ОСОБА_2 спілкувався з різним співробітниками, поведінка його була нормальною, в спілкуванні він ні до кого не ставився з неповагою, нікого не ображав. Неповнолітній ОСОБА_2 завжди був одягнутий нормально, був чистий, охайний.

Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року, який набрав законної сили 01.10.2015 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,104 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки та на нього у відповідності зі ст. 76 КК України покладені обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з»являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію(а.с.88-89). Отже, при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що для його вправлення та попередження ним нових злочинів, йому слід призначити покарання, не повязане з позбавленням волі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_1 була його вчителькою, яку він може охарактеризувати як дуже хорошу, добру та чуйну людину, яка всім своїм учням прививала лише доброту та любов. Йому відомо, що у ОСОБА_1 є онук, якого вона дуже любить, переживає за нього, так як вона втратила дочку і більше у неї нікого рідних немає. Він бачив, як ОСОБА_1 і онук ходять разом і ніколи вона не скаржилася на поведінку онука, не говорила, що він її ображає.

Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Опитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_2 суду пояснив, що його бабусею для нього створені нормальні умови для проживання, він має свою кімнату, в квартирі чисто і є все необхідне для життя. Бабуся контролює його навчання, перевіряє домашні завдання, завжди телефонує вчителям і контролює, щоб він відвідував зайняття. Бабуся має на нього вплив і він ї слухає, поважає, вважає, що між ними існують нормальні відносини. Вони завжди спілкуються в спокійному тоні. В нічний час він знаходиться вдома, а коли вчинив крадіжку, бабусі сказав, що залишився у друга. Бабуся забезпечує його всім необхідним, годує, купує одяг, взуття і все необхідне для навчання. Після того, як відносно нього було постановлено вирок, він більше ніяких правопорушень не вчиняв, став на облік в інспекції та з»являвся на реєстрацію з бабусею. Зараз він відвідує зайняття і після 18.00години знаходиться вдома. Стосунки між ним та бабусею ще поліпшилися. Просить не звільняти його бабусю від обовязків піклувальника.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні у повному обсязі не було доведено невиконання в цілому піклувальником ОСОБА_1 обовязків піклувальника, а саме: не доведено, що ОСОБА_1 не дбає про створення для неповнолітнього ОСОБА_2 необхідних побутових умов, про його виховання та навчання, не піклується про його здоров»я або безвідповідально відноситься до своїх обовязків. Судом зясована думка неповнолітнього ОСОБА_2 щодо його бажання та можливості проживати разом з бабусею і він пояснив, що бабусею для нього створено всі умов для нормального проживання, бабуся контролює його навчання, що також було підтверджено пояснення свідка ОСОБА_8, яка стверджувала, що ОСОБА_1 сумлінно ставиться до виконання своїх обовязків піклувальника, завжди підтримувала зв'язок зі школою, контролювала відвідування занять онуком. Неповнолітній доглянутий та охайний, що підтвердила свідок ОСОБА_9. Таким чином, суд приходить до переконання, що лише той факт, що неповнолітній ОСОБА_2 скоїв злочин не може бути підставою для звільнення його опікуна ОСОБА_1 від обовязків піклувальника без урахування всіх інших обставин і ставлення піклувальника до виконання своїх обовязків. При цьому суд враховує, що нормами діючого законодавства передбачена можливість звільнення особи від повноважень піклувальника у разі невиконання нею своїх обовязків, порушення прав підопічного, а також тоді, коли між піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ним піклування. Як пояснив неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні, він, після проголошення йому вироку, змінив свою поведінку, інших злочинів не вчиняв, став на облік в кримінально-виконавчий інспекції і відносини між ним та бабусею добрі. Ніякого підтвердження того, що між піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ним піклування суду не було надано, жодних порушень прав підопічного ОСОБА_1 не припускала. При цьому суд також враховує, що неповнолітній ОСОБА_2 є дитиною-сиротою, позбавленої батьківського піклування, його опікун ОСОБА_1, яка є його бабусею, є єдиною рідною для нього людиною, а тому, на думку суду, звільнення її від повноважень опікуна та розлучення дитини з бабусею не буде мати позитивного впливу на подальшу поведінку неповнолітнього. З урахуванням вище викладеного, суд не знаходить підстав вважати, що має місце злісне ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх опікунських обовязків, а тому в задоволенні заяви органа опіки та піклування слід відмовити.

Керуючись ст. 251 СК України, ст. 75 ЦК України, ст. ст. 209,213-215,218,234 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про звільнення ОСОБА_1 від обовязків піклувальника.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.