Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1358/15 Головуючий у 1 інстанції: Пархоменко О.Ф.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення в житлове приміщення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, вказуючи на те, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2013 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У цьому будинку зареєстрований відповідач, якого він неодноразово просив знятися з реєстраційного обліку, але останній продовжує перешкоджати йому в користуванні власністю. Вважав, що його права як власника нерухомого майна порушені, тому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про вселення в житлове приміщення, вказуючи на те, що з 14.12.2005 року він був зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - в будинку своїх батьків як член їх сім»ї. Так продовжувалось до весни 2013р. доки в будинку проживала його матір ОСОБА_4, на яку після смерті його батька було зареєстровано право власності на будинок. В будинку у нього була своя кімната, ліжко, його особисті речі, свою машину він ставив до гаражу у дворі вказаного будинку. Починаючи з літа 2013 року, його сестра ОСОБА_5, яка одружилася з ОСОБА_3, та сам ОСОБА_6 стали пропонувати йому виселитись з будинку. ОСОБА_3 почав залишати у дворі свою нову машину та висловлювати невдоволення з приводу того, що він як чужа людина користується гаражем. Він продовжував мешкати у будинку, але відповідач з дружиною провели дорогий ремонт, встановили нові вхідні двері та металеві ворота, а ключів йому не дали. Починаючи з липня 2014 року господарі фактично вигнали його з будинку, а на його доводи, що йому ніде більше жити, ніхто не реагував. Він був змушений звертатися до міліції та місцевих органів влади, де дізнався про договір купівлі-продажу будинку від 27.12.2013 року, згідно якого його матір продала, а ОСОБА_3 купив будинок. Враховуючи, що раніше він був вселений у будинок власником будинку - його матір'ю, вважає що дане право за ним зберігається незалежно від того, що даний будинок переходить по будь-яким обставинам у власність іншої особи. Вважає, що має право на проживання в даному будинку та будь-яких підстав для його виселення на даний час немає. Він звертався до міліції та до місцевих органів влади, але йому відповідач продовжує перешкоджати мешкати в даному будинку через що він змушений тимчасово мешкати у знайомих, друзів, а влітку у флігелі на території подарованої йому його матір'ю 29.03.2007 року дачної земельної ділянки. Він неодноразово просив ОСОБА_3 впустити його до будинку для ночівлі, але останній його не впускає. Просив суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в здійсненні права користування та вселити в житлове приміщення - у спірний житловий будинок, а також стягнути спричинену неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 12 180 грн.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено: визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про вселення в цей будинок та стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неправильне встановлення дійсних обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення за зустрічним позовом по суті, а саме, про його вселення в будинок та стягнення моральної шкоди.

Сторони у судове засідання не з»явились, будучи обізнаними про час та місце розгляду справи. Апелянт ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, ОСОБА_3 просив прийняти судове рішення з урахуванням викладеного ним у письмових запереченнях на апеляційну скаргу. Тому колегія розглянула справу у відсутності сторін у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 грудня 2013р. ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив будинок АДРЕСА_1. Позивач зареєстрував на себе право власності на придбаний будинок.

З матеріалів справи вбачається, що у вказаному будинку мешкає сім»я ОСОБА_3: позивач ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_7 та їх син ОСОБА_6, а також значиться зареєстрованим з 14.12.2005р. ОСОБА_2, який був вселений до цього будинку своєю матір»ю - ОСОБА_4

Відповідно до п. 6 вказаного договору купівлі-продажу продавець зобов»язується знятися з реєстрації особисто з усіма іншими особами, які проживають у будинку, звільнити відчужений будинок від речей. Однак у вказаному договорі сторони не узгодили умов щодо збереження за будь-якими особами сервітутного права на користування будинком при новому власнику.

До теперішнього часу у спірному будинку зареєстрований ОСОБА_2, який не є членом сім»ї ОСОБА_3.

ОСОБА_3 як власник будинку просив усунути йому перешкоди, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком.

Натомість, ОСОБА_2 вважає, що право користування цим будинком зберігається

за ним, оскільки він вселений і зареєстрований в ньому попереднім власником - своєю матір»ю ОСОБА_4

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції у відповідності до ст. 383 ЦК України та ст.ст. 150, 155 ЖК України визнав, що власник має законне право на проживання у своєму житлі разом із членами своєї сім»ї, а всі інші мешканці, які не є членами його родини, із переходом права власності на житло від колишнього власника до нового втрачають право на користування ним. Тому проживання ОСОБА_2 створює перешкоди власнику у вільному користуванні своїм будинком, яке слід усунути у відповідності до ст. 391 ЦК України шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування відчуженим будинком.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що Акт депутата Новогродівської міської ради не можна було приймати як доказ його тривалого непроживання в будинку, оскільки він складений з порушеннями, а зазначена в ньому інформація не відповідає дійсності.

Проте, суд не базував свої висновки на вказаному Акті, оскільки визнав відповідача таким, що втратив право користування будинком не через тривалу відсутність в ньому, а через зміну власника будинку.

Ці висновки суду є правильними, так як право користування приватним житлом у інших осіб є похідним від прав власника, яким вони були вселені до приміщення, та не зберігається за користувачем у випадку зміни власника. Саме з цих підстав задоволено позов ОСОБА_3, а не з підстав відсутності ОСОБА_2 у будинку протягом тривалого часу, яка у цих правовідносинах не має правового значення.

А відтак, і зустрічний позов, і апеляційна скарга ОСОБА_2 не ґрунтуються на вимогах закону, і тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кочеткова І.В.

Судді: Маловічко С.В.

Воробйова І.А.