АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/33854/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/3317/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» грошові кошти за депозитним договором в розмірі 69 410 гривень 29 копійок; суму штрафних акцій за неналежне виконання договору, з врахуванням подвійної ставки НБУ в сумі 6 382 гривні 62 копійки; моральну шкоду - 20 000 гривень; витрати на правову допомогу - 5 000 гривень; витрати на послуги таксі, за переміщення до банку - 298 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 листопада2013 року ним було відкрито картковий рахунок в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

29 листопада 2013 року ним було відкрито депозитний рахунок за допомогою системи «Internet Banking» у розмірі 51 000 гривень.

В подальшому 29 січня 2014 року, 04 березня 2014 року, 20 березня 2014 року ним було поповнено депозитний рахунок на суму 5 000 гривень, 4 000 гривень, 5 005 гривень відповідно.

29 травня 2014 року сплинув термін розміщення депозитних коштів і кошти в розмірі 65 005 гривень були перераховані на його картковий рахунок № НОМЕР_2, які він намагався зняти з свого рахунку, однак у зв'язку з введенням банком обмежень на зняття готівкових коштів не зміг цього зробити.

12 червня 2014 року, 26 червня 2014 року, 31 липня 2014 року він звертався до відповідача з вимогами про видачу готівкових коштів по рахунку № НОМЕР_2 в повному обсязі, одноразово та готівкою.

Проте станом на день звернення до суду з даним позовом кошти не були йому повернуті.

Також незаконними діями відповідача йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 гривень.

Крім цього, з відповідача на його корить необхідно стягнути штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 69410 гривень 61 копійку.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на користь держави судовий збір в сумі 694 гривні 11 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в судове засідання не з'явися, суду надав письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги, в яких просив розгляд апеляційної скарги провести без участі представника ПАТ «ВіЕйБі Банк», а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 листопада 2013 року позивачем відкрито у відповідача поточний рахунок № НОМЕР_2, на який він вніс 65 005 гривень.

12 червня 2014 року, 26 червня 2014 року, 31 липня 2014 року позивач звертався до відповідача з вимогами про видачу готівкових коштів по рахунку № НОМЕР_2.

Згідно історії платежів на поточному рахунку ОСОБА_2 станом на 30 вересня 2014 року знаходиться 69 410 гривень 29 копійок.

Проте, відповідачем станом на день звернення до суду з даним позовом грошові кошти так і не виплачено позивачу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договоромбанківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею ст. 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 69 410 гривень 29 копійок суми депозитного вкладу.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні в частині позовних вимог щодо стягнення, моральної шкоди та витрат на користування таксі та витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачає право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (роботою чи послугою, що виготовляється, виконується чи надається для задоволення суспільних потреб) у випадках, передбачених законодавством.

Оскільки позивачем не надано доказів, що порушення його споживчих прав з боку відповідача було пов'язане з небезпекою для її життя і здоров'я, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесених витрат на правову допомогу.

Не підлягають відшкодуванню і витрати на послуги таксі, пов'язані з переміщенням позивача до банку, оскільки вони не відносяться до судових витрат, передбачених ст.79 ЦПК України.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, суд першої інстанції необґрунтовано вважав, що не підлягає стягненню з відповідача сума штрафних санкцій.

Так, відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

В порушення ст.1074 ЦК України, якою визначено - обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом, відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надав обґрунтованої відмови у здійсненні банківської операції щодо видачі готівки відповідно до поданих заяв позивачем.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки відповідачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» було порушено строки виконання доручення позивача ОСОБА_6., що були визначені договором про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6. в частині стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період часу з 29 травня 2014 року - терміну закінчення розміщення депозитних коштів до часу звернення до суду - 11 листопада 2014 року, що складає 6382 гривні 62 копійки.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору скасувати та ухвалити в цій частині нове, наступного змісту.

Позовні вимог ОСОБА_6 до Публічного Акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» в частині стягнення штрафних санкцій - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» (Код , рах.№1 в ГУ НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 380537) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) штраф за неналежне виконання договору в сумі 6382 гривні 62 копійки.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: