Справа № 310/9502/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Стручкової Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 07.01.2014 року ОСОБА_3, який діяв в інтересах сімї, взяв у неї в борг 11500 доларів США. На підтвердження отримання грошей ОСОБА_3 надав позивачу власноруч написану розписку. Вказані грошові кошти були передані чарез ОСОБА_7 Строк повернення боргу встановлено не було. 02.12.2014 року на адресу ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про повернення суми позики, але до теперішнього часу грошові кошти не повернуті. Отримані грошові кошти відповідачі використали в інтересах сімї під час перебування у шлюбі, а саме, на придбання автомобілю. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути на її користь з кожного з відповідачів по 5750 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент прийняття рішення у справі складає 137336,77 грн., а всього - 274673,54 грн. А також судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с.67-67а) в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому та в письмових поясненнях (а.с.3-6, 82-85). Додатково суду пояснив, відносини, які склались між сторонами, мають правову природу саме договору позики. Гроші витрачені в інтересах сімї на придбання автомобілю у період шлюбу. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в сьогоднішнє судове засідання не зявилась. В минулому судовому засіданні суду пояснила, що дійсно її колишній чоловік ОСОБА_3 написав розписку про те, що ОСОБА_7 передала йому гроші. Однак це не було позикою. Її донька є онукою ОСОБА_1 і остання хотіла, щоб дитина відвідувала гуртки дитячого розвитку тому вирішила подарувати автомобіль. ОСОБА_1 зазначила марку автомобілю, колір та передала гроші через ОСОБА_7 Оскільки за грошима приїхав ОСОБА_3, а не вона особисто, ОСОБА_7 просила написати розписку, що чоловік і зробив. Отримані гроші були витрачені на придбання автомобілю за вказівкою позивача. Вважає, що розписка підтверджує лише факт передання грошей, вони їх не позичали.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (а.с.42-45), та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (а.с.51), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с.87-89). Наполягаючи на тому, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався, просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.69, 70, 99, 116), причини неявки суду не повідомила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що на прохання ОСОБА_3 їздив на їхньому автомобілі зустрічати ОСОБА_1 на залізничному вокзалі в м. Бердянську. Під час розмови ОСОБА_1 поцікавилася якої він думки про автомобіль ОСОБА_3. Він відповів, що автомобіль йому подобається і ОСОБА_1 повідомила, що це вона подарувала це авто. Також позивач запитувала, чи є в їх школі курси водіїв бо хотіла щоб ОСОБА_4 навчилася керувати автомобілем.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у строк та в порядок, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, сформульована правова позиція про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх вимог щодо існування у відповідачів боргу за договором позики надано оригінал розписки, складеної 07 січня 2014 року в м. Бердянську, з якої вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_1, 11500 доларів США (а.с.105). Однак, розписка про отримання грошових коштів не містить зобовязання про їх повернення.

Отже позивачем не доведено отримання відповідачами грошових коштів за договором позики.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-62, 64, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7, про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9