НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7870/13-ц
№ 2/183/111/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними,

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики.

16 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними.

Ухвалою суду від 13 травня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними був прийнятий до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики.

22 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що в січні 2011 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого він надав ОСОБА_3 36 500 грн., а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 21 червня 2011 року.

На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 власноруч оформила розписку.

В червні 2011 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого він надав ОСОБА_3 37 500 грн., а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 21 серпня 2011 року.

На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 власноруч оформила розписку.

До теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики не повернула.

Своїми діями ОСОБА_3 спричинила йому також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що в зв'язку з неповерненням відповідачкою належних йому грошових коштів, він втратив душевний спокій, став страждати на безсоння, стан його здоров'я погіршився, моральну шкоду він оцінює в 6 000 грн.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1, посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1050, 1167 ЦК України, просив суд:

-стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 74 000 грн.

-стягнути на його користь з ОСОБА_3 на відшкодування завданої моральної шкоди 6 000 грн.

В зустрічній позовній заяві, з урахуванням уточненого позову ОСОБА_3 посилалася на те. що з березня 2010 року по вересень 2011 рік вона зустрічалася з ОСОБА_5

ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_5 був приватним підприємцем, в січні 2011 року йому знадобилися грошові кошти для розвитку бізнесу, раніше він неодноразово брав гроші у ОСОБА_1 та своєчасно повертав зі сплатою відсотків, зазначені обставини відомі їй із слів ОСОБА_5

В січня 2011 року ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36 500 грн., ОСОБА_1 став просити передати майно в заставу. Оскільки ОСОБА_5 не мав належного йому майна, він звернувся з проханням до неї оформити на своє ім'я розписку, та надати документи на земельну ділянку, яка належала її батькові.

18.01.2011 року в приміщенні нотаріальної контори її батько надав їй довіреність на розпорядження з правом відчуження на земельну ділянку, яка розташована по вул. Польова с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначену довіреність вона передала ОСОБА_1 разом з Державним актом на право власності на земельну ділянку.

В приміщенні нотаріальної контори вона оформила розпису про те. що взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36 500 грн., але, зазначену суму вона від ОСОБА_1 не отримувала, незважаючи на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками..

ОСОБА_3 зазначила, що грошові кошти ОСОБА_5 повинен був повернути до 21 червня 2011 року, але, не маючи зазначеної суми, запросив її на зустріч з ОСОБА_1, де вони домовилися, що строк повернення суми позики продовжується, але сума буде збільшена на 1 000 грн., про що ОСОБА_1 власноручно зазначив на розписці від 18 січня 2011 року.

Також, ОСОБА_1 змусив її написати розписку про отримання 37 500 грн., мотивуючи тим, що розписка від 18 січня 2011 року на суму 36 500 грн. втратила свою силу, в той же час, зазначену розписку їй не повернув.

Із слів ОСОБА_5 їй відомо, що станом на 21 серпня 2011 року він повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37 500 грн.

21 вересня 2011 року ОСОБА_5 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого загинув.

ОСОБА_3 зазначила, що правочин, який був укладений між нею та ОСОБА_1 є фіктивним, бо був укладений без наміру створення правових наслідків.

У відповідності до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.5 ст. 203 ЦК України, а саме, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, у відповідності до вимог ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця.

В зв'язку з наведеним, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просила суд:

-визнати договір позики, укладений 18 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - недійсним;

-визнати договір позики, укладений 21 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - недійсним;

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду. викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що грошові кошти за договорами позики передавалися саме ОСОБА_3, на підтвердження отримання грошових коштів остання власноруч оформлювала розписки, підстав для визнання договорів позики недійсними немає.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, не заперечували того, що ОСОБА_3 оформлювала розписки, але грошових коштів не отримувала, крім того, розписка від 21 червня 2011 року фактично дублювала попередню розписку. Зустрічні позовні вимоги підтримали , посилалися на підставі звернення до суду, викладені в розписці, просили суд задовольнити зустрічні вимоги.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її дочкою. Їй відомо, що дочка зустрічалася з ОСОБА_5, йому були потрібні грошові кошти (сплатити колишній дружині). Її чоловік ОСОБА_7 надав довіреність на належну йому земельну ділянку в с. Миколаївка, на кого надавалася довіреність, їй не відомо. Із слів дочки, їй відомо, що у ОСОБА_5 і ОСОБА_1 були якісь домовленості, подробиці їй не відомі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його дочкою. Їй відомо, що дочка зустрічалася з ОСОБА_5, який був приватним підприємцем, йому були потрібні грошові кошти, щоб віддати якісь борги. Дочка і ОСОБА_5 нічого не пояснювали, відомо, що їм потрібна була належна йому земельна ділянка. На прохання дочки він оформляв у нотаріуса документи, які саме - не пам'ятає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Згідно до ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка.

Судом встановлено, що 18 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 36 500 грн., а ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 21 червня 2011 року, на підтвердження укладення договору позики та на підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 власноруч оформила розписку.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_3 від 18 січня 2011 року та позивачем ОСОБА_1

Судом встановлено, що в строк до 21 червня 2011 року грошові кошти ОСОБА_3 не були повернуті, в зв'язку з чим, сторони прийшли до згоди, що термін виконання договору продовжується до 21 червня 2011 року, сума грошових коштів, яка підлягає поверненню збільшується на 1000 грн.

Зазначені обставини підтверджуються відміткою в розписці ОСОБА_3 від 18 січня 2011 року та не заперечуються і підтверджуються сторонами у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору.

У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу

Як зазначалося вище, відповідач ОСОБА_3 заперечувала той факт, що нею були отримані грошові кошти за договором позики від 18 січня 2011 року.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази на обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6, допитані в судовому засіданні, не надали жодних пояснень щодо обставин укладення договорів позики.

Як зазначалося вище, отримання грошових коштів ОСОБА_3 підтверджується розпискою, написаною власноруч, відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду жодного доказу того, що нею грошові кошти не були отримані.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 18 січня 2011 року в сумі 36 500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 21 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 37 500 грн., а ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалася повернути зазначену грошову суму в строк до 21 серпня 2011 року, на підтвердження укладення договору позики та на підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 власноруч оформила розписку.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_3 від 21 червня 2011 року та позивачем ОСОБА_1

Як зазначалося вище, відповідач ОСОБА_3 заперечувала той факт, що нею були отримані грошові кошти за договором позики від 21 червня 2011 року, крім того, зазначена розписка, фактично, дублює розписку від 18 січня 2011 року.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази на обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Як зазначалося вище, отримання грошових коштів ОСОБА_3 підтверджується розпискою, написаною власноруч, відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду жодного доказу того, що нею грошові кошти не були отримані та той факт, що розписка від 21 червня 2011 року дублює розписку від 18 січня 2011року. .

В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що у відповідності до ст.ст. 526, 625, 1046 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 21 червня 2011 року в сумі 37 500 грн. також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000 грн.

Суд приходить до переконання. що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими, з наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, яка заподіяла її.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням здоров'я, протиправною поведінкою щодо неї тощо.

Статтею 23 ЦК України не передбачено право на відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання договірних зобов'язань.

Так, нормами Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за невиконання, або неналежне виконання зобов'язання, в тому числі, у відповідності до 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В зв'язку з наведеним, в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення сум на відшкодування моральної шкоди належить відмовити.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця.

В той же час, неотримання грошових коштів за договором позики не тягне за собою таки правових наслідків, як визнання договору недійсним.

У відповідності до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.5 ст. 203 ЦК України - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ЦК України, договір позики повинен укладатися в письмовій формі.

Згідно ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд приходить до висновку, з урахуванням наведених вище обставин, встановлених судом, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надала суду належних доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, доказів фіктивності правочину.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 власноруч оформлювала розписки в отриманні грошових коштів, та не надала доказів, які підтверджують те, що грошові кошти не були нею отримані, не довела факту фіктивності правочину.

Враховуючи наведене, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 належить відмовити.

На підставі ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанцій, позивач ОСОБА_1 поніс витрати на сплату судового збору в сумі держмита 740 грн. грн., тому, суми зазначених витрат повинні бути стягнуті на його користь з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 234, 1046, 1047, 1048, 1051 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 18 січня 2011 року в сумі 36 500 грн. (тридцять шість тисяч п'ятсот грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 21 червня 2011 року в сумі 37 500 грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати в сумі 740 грн. (сімсот сорок грн.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Д.І. Городецький