АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/168 Головуючий у 1 інстанції - Зінченко С.В .
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом , який обґрунтовував тим, що у 2012 році він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 65 000 доларів США. Вказані кошти були позичені відповідачу частинами, а саме: 01.09.2011 року 10000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк 2 місяці; 15.02.2012 року 20000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 15.08.2012 року; 26.12.2012 року 10000 доларів США на строк до 26.03.2013 року, з яких відповідач повернув 5000 доларів США, а на решту строк позики було продовжено розпискою від 24.01.2013 року на строк до 24.01.2014 року; 14.12.2010 року 25000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 14.02.2011 року з порукою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Як зазначає позивач, після спливу встановлених розписками строків грошові кошти відповідач не повернув, від виконання свого зобов'язання ухиляється, а тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму основного боргу в сумі 35 000 доларів США та 36 533,33 доларів США відсотків, а також солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 000 доларів США основного боргу та 24 600 доларів США відсотків.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71 533 доларів США 33 центи США боргу, солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 49 600 доларів США боргу та стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави 3 441 грн. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд на порушення закону стягнув позику в іноземній валюті, не обґрунтував вимоги про солідарне стягнення позики за порукою з ОСОБА_3,яка гроші ніколи в позику від позивача не отримувала та не підписувала договору поруки,а була лише свідком при отриманні грошей в позику. Суд не врахував,що він повернув частину позики і витребування значної суми позики в умовах фінансової і економічної кризи в країні руйнує його бізнес,окрім цього не прийняв його доводи щодо невірності проведених позивачем розрахунків по заборгованості та відсотках у відповідності до наданих ним розписок. Суд не застосував позовну давність до вимог про стягнення неустойки в один рік та безпідставно поклав на нього судові витрати,оскільки він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та звільнений від сплати судового збору.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач підтримав доводи апеляційної скарги з підстав ,викладених в ній та просив її задовольнити.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити,вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до п.п. 1, 2. ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у 2012 році позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 65000 доларів США.

Вказані кошти були позичені відповідачу ОСОБА_2 частинами, а саме: 01.09.2011 року 10000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк 2 місяці; 15.02.2012 року 20000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 15.08.2012 року; 26.12.2012 року 10000 доларів США на строк до 26.03.2013 року, з яких відповідач повернув 5000 доларів США, а на решту строк позики було продовжено розпискою від 24.01.2013 року на строк до 24.01.2014 року; 14.12.2010 року 25000 доларів США зі сплатою 4% місячних на строк до 14.02.2011 року з порукою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Зазначені обставини підтверджуються відповідними розписками в матеріалах справи (а.с. 5-8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того, після спливу встановленого розпискою терміну грошові кошти відповідач не повернув, від виконання свого зобов'язання ухиляється.

Суд надав критичну оцінку доводам відповідача ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки спірні правовідносин є тривалими та обумовлені фактом часткового повернення позики.

Вирішуючи питання солідарної відповідальності відповідачів за виконання зобов'язань, судом встановлено, що відповідно до письмової розписки від 14 грудня 2010 року ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання (гарантію як вона зазначила ) за повне повернення ОСОБА_2 позики в сумі 25 000 дол. США на умовах та в строки, передбачені в цій розписці.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів,колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд стягнув позику в іноземній валюті,оскільки судом дотримано вимоги закону в частині того, щопозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем),тобто отримані відповідачем гроші в іноземній валюті не є засобом платежу і суд першої інстанції розглянув вимоги позивача в заявлених вимогах про повернення предмету позики саме в іноземній валюті. Доказів про те,що судом проведені невірні розрахунки заборгованості відповідач відповідно до ст.60 ЦПК не надав,як не спростував твердження позивача,про те,що після часткового повернення позики розрахунки були уточнені.

Посилання відповідача щодо солідарного стягнення позики за порукою з ОСОБА_3,яка гроші ніколи в позику від позивача не отримувала та не підписувала договору поруки,а була лише свідком при отриманні грошей в позику, колегія суддів не приймає,оскільки солідарне стягнення боргу не збільшує обсяг відповідальності відповідача та стосуються прав та обов'язків ОСОБА_3,яка з рішенням суду погодилась та не оскаржила його.

З огляду на викладене, є обґрунтованими та такими що ґрунтуються на об'єктивно встановлених обставинах висновки суду про те, що договір позики укладений між сторонами не суперечить моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення були вільним і відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді