УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Балтське підприємство ринкових послуг «Ринок», про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Балтське підприємство ринкових послуг «Ринок» (далі - Балтське ПРП «Ринок»), про стягнення боргу, в якому, уточнивши вимоги, просив стягнути заборгованість за договором від 01 жовтня 2003 року в розмірі 25 270 грн 68 коп. з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в розмірі 22 743 грн 68 коп. та 3 % річних за період з 01 липня 2009 року до 01 травня 2014 року в розмірі 1 823 грн 12 коп., всього 49 846 грн 41 коп.

ОСОБА_3 посилався на те, що 01 жовтня 2003 року між Балтським ПРП «Ринок» та ОСОБА_4 укладено договір про встановлення павільйону на території ринку, згідно з умовами якого відповідач протягом 5 років зобов'язався виконувати вимоги правил торгівлі на ринках, а також сплачувати плату за торгове місце у розмірі 360 грн щомісяця.

Указаний договір був продовжений сторонами 01 жовтня 2008 року на наступні 5 років до 01 жовтня 2013 року.

Проте, починаючи з 01 липня 2009 року, ОСОБА_4 припинив сплату платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за договором на загальну суму 49 846 грн 41 коп.

20 липня 2013 року між Балтським ПРП «Ринок» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги, який було доповнено та змінено 03 квітня 2014 року, відповідно до якого первинний кредитор відступив, а новий кредитор набув прав вимоги заборгованості з ОСОБА_4 за договором від 01 жовтня 2003 року.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року зазначене судове рішення скасовано та позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 463 грн 60 коп. основного боргу, 212 грн 92 коп. інфляційних втрат, 1 110 грн 57 коп. - три проценти річних, всього - 15 787 грн 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року виправлено описку в резолютивній частині рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року та зазначено про те, що рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 013 грн 12 коп. основного боргу, 2 735 грн 50 коп. інфляційних втрат, 1 800 грн 97 коп. - три проценти річних, всього - 18 549 грн 59 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення та ухвала апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_4 є власником вагона-контейнера.

01 жовтня 2003 року між Балтським ПРП «Ринок» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про встановлення павільйону на ринку.

Договором визначено, що адміністрація ринку виділяє територію на продовольчий частині ринку загальною площею 36 кв. м, а підприємець встановлює на ній павільйон (п. 1.1).

Відповідно до умов договору адміністрація ринку взяла на себе зобов'язання надати ОСОБА_4 територію на п'ять років та утримувати прилеглу територію в належному стані, а відповідач, зокрема, зобов'язався виконувати вимоги правил торгівлі на ринках та сплачувати орендну плату за землю, на якій розміщується павільйон, в сумі 360 грн до 25 числа попереднього місяця (п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 договору).

Договір укладався терміном до 01 жовтня 2008 року.

Відповідно до п. 4.2 договору він вважається продовженим на наступні п'ять років, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не висловила претензій.

20 липня 2013 року між Балтським ПРП «Ринок» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги, який було доповнено та змінено 03 квітня 2014 року, відповідно до якого первинний кредитор відступив позивачу права вимоги у відповідача сплати заборгованості в сумі 29 387 грн 64 коп. за договором від 01 жовтня 2003 року та/або за договором від 01 лютого 2009 року.

У суді першої інстанції було встановлено, і з цим погодився апеляційний суд, що договір про надання послуг щодо створення умов для здійснення торговельної діяльності з використанням об'єкта малої архітектурної діяльності від 01 жовтня 2008 року б/н, права за яким були відступлені позивачу 20 листопада 2013 року, між Балтським ПРП «Ринок» та приватним підприємцем ОСОБА_4 не укладався.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором від 01 жовтня 2003 року, суд першої інстанції виходив із того, що після спливу п'ятирічного строку ОСОБА_4 не мав наміру пролонгувати договір про встановлення павільйону, у зв'язку з чим виявив бажання розірвати договірні зобов'язання, що ним і було зроблено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 013 грн 12 коп. основного боргу, 2 735 грн 50 коп. інфляційних втрат, 1 800 грн 97 коп. - три проценти річних, всього - 18 549 грн 59 коп. (з урахуванням виправлення описки в резолютивній частині рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року), виходив із чинності договору, укладеного 01 жовтня 2003 року, оскільки відсутні докази звернення ОСОБА_4 до адміністрації ринку з письмовою заявою про розірвання договору у вересні 2008 року або в будь-який інший період.

Апеляційний суд вважав, що договір від 01 жовтня 2003 року про встановлення павільйону на ринку за своєю правовою природою є договором про надання послуг. ОСОБА_4 перестав виконувати свої обов'язки за договором від 01 жовтня 2003 року з 01 липня 2009 року. З урахуванням позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, апеляційний суд дійшов висновку, що позовна давність охоплює період з 26 лютого 2011 року до 26 лютого 2014 року, тому стягнув заборгованість з оплати наданих послуг з 26 лютого 2011 року до 01 жовтня 2013 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з 01 березня 2011 року до 01 жовтня 2014 року та трьох процентів річних від простроченої суми з 26 лютого 2011 року до 04 листопада 2014 року.

З висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

За умовами договору уступки права вимоги первинним кредитором позивачу відступлені права вимоги як за першим договором від 01 жовтня 2003 року, так і за другим - від 01 жовтня 2008 року, без зауважень щодо поновлення строку дії першого договору на випадок нечинності наступного.

Оскільки одночасна чинність між сторонами двох договорів щодо одного ж того предмета свідчить про відсутність згоди щодо істотних умов договору в розумінні ст. 638 ЦК України, презюмується, що зі спливом строку договору від 01 жовтня 2003 року набув чинності договір від 01 жовтня 2008 року.

Відсутність наміру на продовження договору від 01 жовтня 2003 року з боку первинного кредитора свідчить про його волевиявлення на укладання договору на інших умовах від 01 жовтня 2008 року.

Наведеного апеляційний суд не врахував та, погодившись із тим, що договір від 01 жовтня 2008 року відповідач не укладав, висновку про поновлення у зв'язку з цим дії та подальшу пролонгацію договору від 01 жовтня 2003 року дійшов помилково.

Висновки суду першої інстанції з цього приводу є законними і обґрунтованими, з огляду на що рішення та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, а помилково скасоване рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року скасувати.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель