АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 17.06.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3523 грн. 21 коп. майнової шкоди та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи,порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що порушеннями процесу розгляду справи суд першої інстанції показав своє упереджене ставлення до Відповідача по справі, чим порушив вимоги ст.5 та ст.10 ЦПК України. Суд всупереч ст.ст.213-214 ЦПК України ухвалив рішення на підставі недоведених та необґрунтованих Позивачем обставин, при неналежній та неповній оцінці заперечень Відповідача, а відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення.

В порушення вимог ст. 157 ЦПК України суд розглядав справу протягом дванадцяти місяців.

Помилковим, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції про те, що звіт ФОП ОСОБА_4 за № 710 від 04.04.2014 року є повним, всебічним, об'єктивним, а дослідження проведене з використанням необхідної кількості методичної літератури і таким, що логічно узгоджується з поясненнями сторін не суперечить матеріалам справи, оскільки даний звіт складений з порушеннями.

Окрім того, судом під час розгляду справи не прийнято до уваги в сукупності і ту обставину, що згідно страхового акту №UА001/L01/03 від 22.07.2014 року загальний розмір страхового відшкодування по даній справі на підставі розрахунку страхової компанії склав 6 911,96 грн. В той же час, згідно звіту оцінювача ФОП ОСОБА_4 за № 710 від 04.04.2014 року, який проведений на замовлення Позивача, сума матеріальної шкоди визначена в розмірі 12 567,10 грн.

Ухвалюючи рішення, в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню шкода, пов'язана з втратою товарної вартості транспортного засобу, згідно висновку ФОП ОСОБА_4 за №710 від 04.04.2014 року складеного оцінювачем за дорученням Позивача. Водночас, судом не враховано, що безпосереднє відшкодування Позивачу суми матеріального збитку відбувалось не згідно зі звітом про оцінку матеріальною збитку, складеного на замовлення Позивача, а згідно звіту про оцінку, складеного на замовлення страхової компанії ПАТ «ПЗУ Україна». При цьому, оскільки Позивач отримав від страхової компанії ПАТ «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування та не оспорював висновки, визначені у звіті складеному на замовлення саме страхової компанії, то, відповідно, погодився із розміром матеріального збитку, який було визначено цим Звітом.

Ухвалюючи рішення, в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню шкода, пов'язана з втратою товарної вартості транспортного засобу, що не була відшкодована страховою компанією. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відносини між Позивачем та страховою компанією врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини ж, що склалися між сторонами по справі, регулюються положеннями ст. ст. 22,1166,1187, 1194 ЦК України.

Судом не враховано, що за змістом звіту оцінювача ФОП ОСОБА_4 за № 710 від 04.04.2014 року вбачається порушення п. «е» п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, де імперативно визначено, що не підлягає нарахуванню втрата товарного виду, коли пошкоджено бампер автомобіля, фари, зовнішню та внутрішню фурнітуру. Водночас, звіт про оцінку, складений на замовлення страхової компанії ПАТ «ПЗУ Україна», тобто страховика, який безпосередньо відшкодовував Позивачу майнову шкоду - судом не прийнято до уваги взагалі.

Вважає, що покладення на Відповідача обов'язку з відшкодування 600 грн., як витрат здійснених Позивачем за проведення дослідження № 710 від 04.04.2014 року, а також витрат в розмірі 1250,00 грн. сплачених Позивачем за правову допомогу проведено судом неправомірно.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка. Причини неявки він суду не повідомив. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2013 року близько 00 години 10 хвилин на вулиці Богдана Хмельницького в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було пошкоджено.

Згідно постанови Апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. На даний час постанова суду є такою, що набрала законної сили. Таким чином, відповідач є винною особою в пошкодженні автомобіля позивача, зазначену обставину ОСОБА_2 не оспорює.

Для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, позивач звернувся до ФОП «ОСОБА_4.», згідно звіту якого за № 710 від 04 квітня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_2 складає 14240 грн. 31 коп., з яких розмір втрати товарної вартості становить 1673 грн. 21 коп.

Позивачу страховою компанією ПАТ «ПЗУ Україна», з якою у ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АС/6961102), було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6 911,96 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, щодо стягнення з відповідача втрати товарної вартості його автомобіля виходячи з наступного.

З матеріалів звіту ФОП «ОСОБА_4.» за № 710 від 04 квітня 2014 року вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_2 складає 14240 гривень 31 копійок, з яких розмір втрати товарної вартості становить 1673 гривень 21 копійку.

Судом першої інстанції правомірно взято до уваги звіт ФОП «ОСОБА_4.» за № 710 від 04 квітня 2014 року, оскільки ОСОБА_2 на спростування висновків, викладених в даному звіті, будь-яких доказів не надав. Так, в матеріалах справи відсутній Звіт виконаний на замовлення ПАТ «ПЗУ Україна», а відповідно доказ, щодо розміру втрати товарної вартості наданий суду позивачем, відповідачем не спростований. Доказів того, що в автомобілі позивача було пошкоджено лише бампер, чи фари, чи фурнітура також відповідачем не надано, в той час, як відповідно до Звіту ФОП «ОСОБА_4.» (а.с. 15) крім ремонту бампера, необхідно було провести ремонтні роботи боків багажника, абсорбера щитка задка, бокової частини автомобіля.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми майнової шкоди суд враховує, що відповідно до п. 32.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, а тому 1673 грн. 21 коп. обґрунтовано стягнуто з відповідача.

Обґрунтовано також стягнуто з відповідача на користь позивача 600 грн. витрат здійснених позивачем за проведення дослідження № 710 від 04 квітня 2014 року, оскільки ці витрати позивач поніс у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не відшкодував майнову шкоду і позивач вимушений був звертатись до суду та збирати необхідні докази, з метою доведення обґрунтованості своїх вимог.

Також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат, за правилами ст.88 ЦПК України, стягнувши на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 1250 грн., які є документально підтвердженими, у зв'язку з із задоволенням позовних вимог. Відсутність акту виконаних адвокатом робіт, не є підставою для не стягнення витрат, понесених позивачем на підготовку для звернення до суду, а саме вивчення адвокатом матеріалів, консультація позивача, складання позовної заяви. Суд вважає, що на зазначені дії адвокатом реально було витрачено 4 години, а тому 1250 грн. є розумною сумою та такою, що відповідає граничному розміру ( 40% від розміру мінімальної заробітної плати за одну годину роботи адвоката) вартості послуг адвоката.

Зазначення судом в тексті рішення прізвища відповідача «ОСОБА_5» є опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції. Ця описка не свідчить про ухвалення незаконного рішення по суті спору, який виник між сторонами по даній справі.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та наявним в матеріалах справи доказам.

Отже, твердження апелянта про невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: