Справа № 523/9691/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі - Стьопіну О.К.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

адвоката відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання права спільної сумісної власності, визначення часток у власності, визнання права власності на 2/5 частини домоволодіння, виділення частки в натурі та стягнення грошей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та після зміни позовних вимог просив визнати за ним право спільної сумісної власності на домоволодіння розташоване в АДРЕСА_1, визначити частки у співвідношенні: 2/5 - позивачу, по 1/5 частині - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати право власності за позивачем на 2/5 частини в домоволодінні та виділити їх в натурі. Крім того, просив стягнути з ОСОБА_4 60975 грн., що еквівалентно 7500 доларів США.

В ході розгляду справи до участі було залучено в якості третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що з 1988 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу є повнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 1992 році вони з дружиною домовилися з її батьком ОСОБА_4 побудувати будинок в АДРЕСА_1. За домовленістю будівництво проводилося відповідачем за кошти їх сім'ї. Щорічно, коли вони приїздили у відпустку, то привозили кошти від 8000 до 20000 грн., на які купували будівельні матеріали та наймали працівників для здійснення будівництва. Батьки дружини зробили їм подарунок, та від продажу ? частини будинку, отриманої в спадок, частину коштів 4500 доларів США вклали в будівництво будинку. В подальшому, в 1999 році дружина з сином продали квартиру, від участі в приватизації якої він відмовився на їх користь, за 9500 доларів США, ці гроші також передали батькам дружини на будівництво будинку, але як потім його повідомили 3500 дол. США батьки забрали собі.

З початку будівництва до 2010 року батьки дружини стверджували, що це будинок його сім'ї, ї вони його оформлять у їх власність. В серпні 2010 року батьки дружини вимагали від нього та від дружини кошти в розмірі 10000 доларів США на ремонт свого будинку і тільки після того, як отримають ці кошти оформлять право власності на будинок. Позивач їм виплатив 7500 доларів США, батьки дружини відремонтували свій будинок, однак новий будинок так і не оформили на їх сім'ю. Останні п'ять років батьки дружини фактично знаходилися на його утриманні, він надсилав їм матеріальні кошти, купував одяг, взуття. Батько дружини до 1998 року працював шофером, з 1998 року по 2002 рік був безробітним, а потім оформив пенсію. Мати дружини працювала медичною сестрою в лікарні, а в 2000 році оформила пенсію. Його дружина з 1992 року по 2000 рік не працювала. Після закінчення будівництва у 2001 році позивач продовжував служити в Збройних силах Російської Федерації. Батьки дружини тимчасово переселилися в новий будинок, а своє житло здавали в оренду. Весь цей час він направляв їм гроші. В 2012 році дружина оформила постійну посвідку на проживання в Україні і поселилася в новозбудованому будинку, куди переїхав і він після звільнення в 2012 році в запас. Після виникнення конфліктної ситуації в 2013 році відповідачі змінили замки і він не має можливості потрапити в будинок через перешкоди, які йому створюють, тоді як іншого житла в нього не має, хворіє і не має можливості купити інше житло. Оскільки будинок був збудований внаслідок спільної праці та за спільні гроші членів сім'ї, вважає його об'єктом спільної сумісної власності.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Адвокат відповідачів - ОСОБА_2 заперечував проти заявлених вимог вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що позивачем не представлено належних доказів в підтвердження вимог.

Третя особа ОСОБА_5 в суді повністю підтримав позов ОСОБА_1.

Третя особа ОСОБА_6 в засідання не з'явилася звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутності, повністю заперечувала проти задоволення вимог вважає їх безпідставними.

Заслухавши позивача, адвоката відповідачів, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із представлених письмових доказів видно, що з 28 липня 1988 року позивач ОСОБА_1 знаходиться в зареєстрованому з відповідачкою ОСОБА_3 шлюбі, актовий запис №1403.

Відповідно до свідоцтва про право власності співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є син позивача ОСОБА_5 в розмірі 1/5 частини, та батько дружини - ОСОБА_4 - 4/5 частини(а.с.32,34).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5, який є сином позивача, пояснив, що з 1998 року жив разом з дідусем ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 в старому будинку. Новий двоповерховий будинок почали будувати в1991 році, про що йому відомо зі слів родичів, а закінчили в кінці 1999 р. - початок 2000 р.. В 1998 році він бачив особисто як батько передавав гроші на будівництво будинку, але в якій сумі не пам'ятає, а в інших випадках про передачу грошей знає зі слів бабусі і дідуся. Дідусь допоміг грошима після продажу садового будиночку. Батько після продажу квартири в м.Калінінград, Росія, ще додатково давав гроші на будівництво. Про розмір суми він також не знає. Дідусь та бабуся говорили, що коли батьки повернуться з Далекого Сходу вони будуть усі разом проживати в новому будинку. Що будинок будується для нього і батьків, однак потім будинок не був оформлений на їх сім'ю. В будівництві приймали участь своєю працею батько, наймані працівники та допомагав також і дідусь. В той період бабуся не працювала, а дідусь неофіційно підробляв перевезенням людей. Батько пересилав по декілька сотень доларів кожного місяця, щоб дідусь та бабуся могли утримувати його. Лише після виниклого в 2010 році конфлікту дізналися, що обіцянка не була дотримана, та будинок оформлено на дідуся. Бабуся та дідусь вимагали від батька гроші, після отримання яких вони переоформлять будинок на його сім'ю. При ньому гроші були передані, однак переоформлення не відбулося, а гроші використали на ремонт старого будинку.

Допитаний по судовому дорученню свідок ОСОБА_7 пояснив, що з позивачем та його дружиною знайомий з кінця 1990 року - початок 2000 року, під час проходження військової служби, а з ОСОБА_4 під час перебування у відпустці в 2011 році в м.Одесі. Зі слів ОСОБА_1 він знає, що останній приймав участь у будівництві будинку, приїжджаючи у відпустку іноді давав гроші, але в якій сумі і кому він не знає.

Свідок ОСОБА_8, яка є тіткою позивача, пояснювала, що зі слів ОСОБА_6, їй відомо, що ОСОБА_1 дав гроші на придбання будівельних матеріалів, та саме яких і в якій сумі не знає, сам будував сходи з першого на другий поверх, встановлював меблі для кухні та особисто приймав участь у встановленні системи опалення будинку. Також зі слів матері відповідачки - ОСОБА_6 вона знає, що племінник з дружиною залишали гроші, щоб зареєструвати будинок за ними.

Нормами ч.4 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частинами 1 та 2 статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Нормами частин 1,2 ст.207 ЦК України закріплено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі ( п.3 ч.1 ст.208 ЦК України) .

Як було судом встановлено сторони не укладали письмовий договір про спільне будівництво будинку, письмових доказів про придбання будівельних матеріалів, або про передачу коштів для будівництва позивачем не надано, інших угод щодо оформлення будинку також не укладалося. Крім того, суду також не надано підтверджуючого доказу про отримання відповідачем ОСОБА_4 грошей в сумі 7500 доларів США.

Оцінивши усі докази в сукупності суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки суду не надано належних доказів в підтвердження законності вимог. Показання свідків суд не приймає до уваги, оскільки при вирішенні даного спору не можуть бути прийняті судом як докази в підтвердження виниклих правовідносин, та не можуть бути підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,58,59,64,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання права спільної сумісної власності, визначення часток у власності, визнання права власності на 2/5 частини домоволодіння, виділення частки в натурі та стягнення грошей залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя:

.