Справа №576/1084/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2004/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частину будинку та господарських будівель і споруд,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 21 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у його зустрічних позовних вимогах, посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просить його суду скасувати і ухвалити нове, яким його позов задовольнити. Вважає, що має право на 1/3 частку нерухомого майна, яке належало колишньому колгоспному двору. При цьому зазначає, що постійно з 1974 року брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зберіг членства у колгоспному дворі, доказів на підтвердження того, що постійно брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору він не надав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в оскарженій частині рішення, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам та нормам матеріального права.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання права власності на частку нерухомого майна, посилався на те, що спірний будинок є майном бувшого колгоспного двору, членом якого він був, а оскільки він не втратив права на частку у спірному майні, то просив визнати за ним право власності на 1/3 його частку. Вказував, що постійно брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Перевіряючи ці доводи, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_3 у 1953 році набули статусу членів колгоспного двору, головою якого спочатку була ОСОБА_7, а після її смерті у 1958 році, головою став ОСОБА_6 батько відповідача (а.с. 73, 4, 94, 151).

Виконавчим комітетом Шалигинської селищної ради було видано свідоцтво про право особистої власності від 18 грудня 1972 року, яким засвідчено, що домоволодіння по вул. Чапаєва, 16 у сел. Шалигине належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 Свідоцтво було видане на підставі рішення виконкому Шалигинської селищної ради № 12 від 26 серпня 1958 року (а.с. 159).

Після смерті ОСОБА_6 13 червня 1990 року (а.с. 65), ОСОБА_4 12 лютого 1991 року звернулась із заявою до виконкому селищної ради, у якій просила зарахувати її головою колгоспного двору (а.с.160).

Рішенням виконкому Шалигинської селищної ради № 4 від 30 січня 1991 року надано згоду на переоформлення документів про право власності на будинок по вул. Чапаєва, 16 у звязку зі смертю голови колгоспного на ОСОБА_4 та видачу їй свідоцтва про право власності на будинок як голові колгоспного двору (а.с.142, 162).

Виконавчим комітетом Шалигинської селищної ради від 04 березня 1991 року ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, з якого вбачається, що будинок по вул. Чапаєва, 16 у сел. Шалигине, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 та зареєстроване це свідоцтво у Глухівському МБТІ 04 березня1991 року за реєстровим номером 1019 (а.с. 4).

Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 був прописаний за вказаною адресою з 24 лютого 1970 року по 13 травня 1977 року, згодом з 03 жовтня 2008 року знову зареєструвався у спірному домоволодінні (а.с.214-219).

З паспортних даних ОСОБА_3 вбачається, що з 23 січня 1987 року по 03 липня 1998 року він був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 01 грудня 1998 року по 03 жовтня 2008 року по вул. Калініна, 11 у сел. Шалигіне (а.с. 36 38).

Згідно відомостей трудової книжки позивача за зустрічним позовом, останній з травня 1970 року по травень 1972 року служив в армії, а з 10 липня 1972 року по 14 грудня 1972 року навчався у Крупецькому СПТУ 3, згодом він працював на різних посадах за межами сел. Шалигіне (а.с. 97 98).

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 вказував, що у 1973 році він зареєстрував шлюб та проживав на Полтавщині, а у 1973 році був прийнятий на службу до Глухівського РОВД УМВС.

В судовому засіданні місцевого суду було допитано ряд свідків, які вказали на те, що ОСОБА_3 зявлявся у батьків, допомагав їм у веденні господарства, проте ця допомога надавалася ним періодично, у вільний від роботи час.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Колгоспний двір, як сімейно трудове обєднання, може існувати лише тоді, коли його члени своєю працею і коштами беруть участь в нагромадженні і пыдтриманні майна двору. Тому закон передбачає, що ті працездатні члени колгоспного двору, які певний час не брали участі своєю працею і котами у веденні господарства двору, втрачають право на частку в майні двору. Згідно зі ст. 126 ЦК працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі у веденні спільного господарства двору.

Всупереч ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач за зустрічним позовом не довів належними та достатніми доказами того, що він робив систематичні і суттєві вкладення в господарство колгоспного двору своєю працею та коштами і, що на протязі з 1973 року по 1990 рік, існував тісний та тривалий звязок з господарством.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апелянта про те, що він брав участь у будівництві нових господарських будівель та споруд, оскільки останній не надав суду доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта, що він постійно з 1974 року брав участь своєю працею і коштами у веденні господарства спірного двору, оскільки періодичне надання допомоги батькам по веденню господарства у вільний від роботи час, догляд за пасікою не може бути розглянуте як участь у веденні підсобного господарства і як підстава для збереження членства в колгоспному дворі.

Відтак відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на 1/3 частину будинку та господарських будівель і споруд колишнього колгоспного двору.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -