Номер провадження: 22-ц/785/2391/15
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 про зобов'язання демонтувати гараж,

встановила:

12 серпня 2013 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Приморська РА ОМР) звернулась до суду з позовом, в якому ставила питання про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати гараж, що знаходиться на території будинку АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що згідно розпорядження Приморської РА ОМР від 19.07.2010 року № 684 громадянину ОСОБА_4 надано дозвіл на встановлення металевого гаражу на вищевказаній території, тимчасово до реконструкції району.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, на теперішній час без відповідних дозвільних документів користувачем зазначеного металевого гаражу є відповідач ОСОБА_3

Розпорядженням Приморської РА ОМР від 27.09.2012 року за № 580 було прийнято рішення про демонтаж вищевказаного гаражу.

Посилаючись на те, що приписи позивача про демонтаж гаражу відповідачем в добровільному порядку не виконуються, Приморська РА ОМР просила її позовні вимоги задовольнити.

Справа була розглянута за відсутності відповідача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог Приморської РА ОМР було відмовлено.

В апеляційній скарзі Приморська РА ОМР ставить питання про скасування вищевказаного рішення та ухвалення нового, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Приморської РА ОМР від 19.07.2010 року № 684 громадянину ОСОБА_4 було надано дозвіл, тимчасово до реконструкції району, на встановлення металевого гаражу на території АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У зв'язку з цим, розпорядженням Приморської РА ОМР від 27.09.2012 року за № 580 прийнято рішення про демонтаж вищевказаного металевого гаражу.

Звертаючись до суду з позовом, представник Приморської РА ОМР посилався на те, що на даний час користувачем цього гаражу є відповідач ОСОБА_3, якого суд має зобов'язати демонтувати гараж.

Разом з тим, позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_3 особисто використовує спірний гараж, що останній перейшов у його власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, та що саме відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний демонтувати гараж.

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України суд може визнати самочинним будівництвом лише нерухоме майно, при наявності певних ознак для цього.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності не підлягають реєстрації як нерухоме майно споруди, якщо вони відносяться до категорії тимчасових або не пов'язаних фундаментом із землею.

Як вбачається із позовних вимог, їх предметом є металевий гараж, встановлений на території АДРЕСА_1, що не пов'язаний фундаментом з землею.

Таким чином, враховуючи, що металевий гараж не є об'єктом нерухомого майна, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що правових підстав для захисту прав позивача з підстав, передбачених ч. 7 ст. 37 6 ЦК України, в даному випадку немає.

Також обгрунтованими є доводи відповідача, надані ним в запереченнях на апеляційну скаргу стосовно того, що позивач не надав суду жодних доказів порушення прав мешканців квартир по АДРЕСА_2, розташуванням спірного гаражу, де окрім того встановлено ще 15 гаражів.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко