Справа № 477/2381/15-ц
Провадження № 2/477/1085/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права на земельну частку (пай) в межах Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, посвідчений сертифікатом МК №0220268 від 06.09.2001 року, після смерті батька ОСОБА_5, який помер 07 серпня 2000 року.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 07 серпня 2000 року помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай) площею 3,25 в умовних кадастрових гекати, що належало йому на підставі Сертифікату МК № 0220268, виданого 06.09.2001 року.

На час смерті ОСОБА_5 із ним були зареєстровані його батьки ОСОБА_6, мати ОСОБА_3, позивачка та дружина ОСОБА_7, які відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР є такими, що спадщину прийняли. Натомість останні, окрім позивачки, не мали наміру на прийняття спадщини, при цьому, від неї в установленому законом порядку не відмовилися.

24.05.2001 року померла її мати ОСОБА_7, єдиним спадкоємцем якої є позивачка, а в 2013 році помер дідусь ОСОБА_6, після смерті якого спадщину прийняли його дружина та син відповідачі по справі.

Враховуючи наявність інших спадкоємців, які за приписами закону, вважаються такими, що фактично прийняли спадщину, а також з тієї підстави, що правовстановлюючий документ було видано на імя спадкодавця ОСОБА_5 вже після його смерті, вона позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті батька та була змушена звернутися до суду із цим позовом.

В судовому засідання представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги своєї довірительки підтримала та пояснила про вищевикладене.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що після смерті їх з ОСОБА_6 сина ОСОБА_5, вони та його дружина, нині покійна ОСОБА_7, не бажали приймати спадщину. Бажали щоб все майно після нього успадкувала його, на той час неповнолітня донька. Через юридичну необізнаність до нотаріальної контори із відповідною заявою про небажання приймати спадщину вони не зверталися. В подальшому відповідачка звернулася із заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні також позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 визнав. Пояснив, що після смерті його брата залишилася спадщина, на яку жоден з їх родичів не претендував, та вважали, що єдиним спадкоємцем після ОСОБА_5 є його донька позивачка по справі. Його батьки ОСОБА_3 та, нині покійний, ОСОБА_6, а також дружина його брата ОСОБА_7, яка також вже померла, не бажали приймати спадщину після смерті ОСОБА_5 Він сам вважає, що спадщина після смерті ОСОБА_5 не увійшла до спадкової маси після смерті його батька ОСОБА_6, спадкоємцем якого він є, посилаючись на те, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 була його донька. В подальшому подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 075853, ОСОБА_5 помер 07 серпня 2000 року, про що Українківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, здійснено актовий запис про смерть за № 12 (а.с. 6).

Згідно довідки Українківської сільської ради від 07.12.2014 року № 19, на час смерті ОСОБА_5 зі ним, з кола спадкоємців першої черги, проживали та були зареєстровані батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_3, дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_1 (а.с. 9).

За даними копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5, заведеної приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу ОСОБА_8, із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 (а.с. 43, 76-96).

Будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталися.

Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом, підтверджуються постановою нотаріуса від 23 липня 2015 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 91) після смерті батька ОСОБА_5, який помер 07 серпня 2000 року, у звязку з наявністю спору щодо права спадкодавця на вказану земельну частку (пай), посилаючись на видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) вже після смерті спадкодавця.

Зі змісту копії самого сертифікату також слідує, що останній видано на імя ОСОБА_5 06 вересня 2001 року на підставі розпорядження Жовтневої РДА, прийнятого 12 жовтня 2000 року (а.с. 96).

Щодо прав спадкодавця ОСОБА_5 на право на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард», то відповідно до рішення загальних зборів колгоспників агрофірми «Авангард» було затверджено перелік осіб, які мали право на земельну частку (пай), серед яких, з числа колгоспників, зазначено також ОСОБА_5 (а.с. 106-114).

Згідно проекту роздержавлення та приватизації земель агрофірми колгоспу «Авангард», вказаний проект розроблено відповідно до постанови Верховної Рпади «Про прискорення земельної реформи та приватизації земель» від 13 березня 1992 року. До списку осіб на право на земельну частку (пай) також увійшов ОСОБА_5 (а.с. 115-153).

Вказаний проект затверджено загальними зборами членів колгоспу «Авангард» 24.09.1993 року та затверджено рішенням Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області 08.10.1993 року (а.с. 154-156).

За даними копії державного акту на право колективної власності на землю, у власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Українківської сільської ради перебувала земельна ділянка площею 2563,9 га для ведення товарного сільськогосподарського товариства (а.с. 102-103).

Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 р. № 720 було визначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства.

За відомостями СГВК «Авангард», ОСОБА_5 працював в СГВК «Авангард» з 09.03.1990 року по 1996 рік, та мав прав на земельну частку (пай) (а.с. 159.)

Тобто, з досліджених документів вбачається, що ОСОБА_5 був працівником колгоспу «Авангард» та залишився членом перетвореного у СГВК «Авангард» кооперативу.

З змісту проекту роздержавлення та приватизації земель агрофірми колгоспу «Авангард» слідує, що передача земель з державної власності відбулась саме внаслідок приватизації.

На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). При цьому законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств не пов'язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств.

З досліджених письмових доказів слідує, що ОСОБА_5 скористався своїм правом на отримання безоплатно частки державного майна при приватизації колгоспу «Авангард» шляхом колективного звернення до відповідного органу.

Зазначене, окрім вище перелічених обставин, також підтверджується змістом виданого на імя спадкодавця ОСОБА_5 сертифікату на право на земельну частку (пай) від 06.09.2001 р, зареєстрованого у Книзі сертифікатів за № 13028, що також підтверджено відділом Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області (а.с. 21).

Як слідує з досліджених документів, процес приватизації майна колгоспу «Авангард» тривав близько десяти років, через що за життя ОСОБА_5 не встиг отримати на своє імя відповідного сертифікату.

Натомість аналіз наведених вище правових актів та зміст досліджених документів вказують на те, що за життя ОСОБА_5 набув право на земельну частку (пай) з земель СГВК «Авангард», а тому вказані права, відповідно до положень цивільного законодавства, набуті і спадкоємцем.

Положення ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом фактичного прийняття спадщини, до чого прирівнюється проживання спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього.

Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 року) спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 549 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Однак відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а також батько спадкодавця ОСОБА_6 та дружина спадкодавця ОСОБА_7, не маючи наміру приймати спадщину після смерті ОСОБА_5, належним чином від неї не відмовилися, що на даний час перешкоджає позивачці нотаріально оформити свої спадкові права на все спадкове майно.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили відсутність їх наміру та бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5

За даними спадкової справи після смерті ОСОБА_7 дружини спадкодавця ОСОБА_5, спадщину прийняла її донька позивачка по справі. (а.с. 30).

При цьому, у переліку спадкової маси відсутні дані про право на земельну частку (пай), що залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв його син відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_9 переліку спадкового майна також відсутні дані щодо належності до спадкової маси права на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_5 (а.с. 44-75).

Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно, окрім як звернутися до суду, не має через неподання вчасно іншими спадкоємцями до нотаріальної заяви про відмову від спадщини.

Відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК 1963 р., прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи, що інші спадкоємці з урахуванням положень ч.1 ст. 548 ЦК 1963 року, після смерті ОСОБА_5 не виявили бажання на прийняття спадщини, а єдиним спадкоємцем, яка вступила у спадкові відносини є позивачка, остання має право на захист своїх прав.

Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До складу спадщини відповідно до ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 529, 549 Цивільного кодексу України 1963 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5, встановивши належність спадкодавцю прав на земельну частку (пай) у землі колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард», а також, що позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права за вказаних вище обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання за нею право на земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_11 Вікторівни задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 3,25 в умовних кадастрових гектари, що зазначена у сертифікаті МК № 0220268, виданому 06 вересня 2001 року на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 12 жовтня 2000 року №438-р, та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 06 вересня 2001 року за № 13028, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 07 серпня 2000 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Семенова