Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Матіос А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" до Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "Студія "1+1", ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІНКРОН" про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНКРОН» до Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Студія «1+1», ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький завод пакувальних виробів «ВІНТАР», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "Студія "1+1", ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІНКРОН" про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 22 год. 30 хв. на каналі «1+1» вийшла телевізійна передача автора та ведучого ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій показано продукцію, яку виробляє позивач, а саме рибні консерви під торгівельною маркою "Даринка". ІНФОРМАЦІЯ_7 року о 15.00 год. зазначена передача вийшла на повторі на цьому ж каналі.

Зазначають, що у сюжеті голос з-за кадру стверджує, що їх підприємство (показано зображення вивіски з найменуванням підприємства ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР") купує прострочені рибні консерви, рибну сировину та з них варить консерви, а тому консерви - сардини, кілька, бички дешеві.

Посилаючись на те, що відповідачі, шляхом передання інформації по телебаченню, шляхом візуально-звукового оповіщення та публікування цього ж аудіо та відеозапису в мережі Інтернет, порушили передбачене ст. 94 ЦК України право позивача на недоторканість ділової репутації, поширили відносно нього негативну та недостовірну інформацію, позивач просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і завдає шкоди його діловій репутації інформацію, поширену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 року на каналі "1+1" у серії ІНФОРМАЦІЯ_4", а також у мережі Інтернет на сайтах www.1plus1.ua та www.tsn.ua про те, що підприємство купує зіпсовану та прострочену рибну сировину для виготовлення консервів.

Зобов'язати відповідачів спростувати, визнану судом недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, шляхом зачитування диктором у телевізійній передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" резолютивної частини рішення не пізніше місяця з набрання ним законної сили та шляхом розміщення на сайтах www.1plus1.ua та www.tsn.ua відеозапису телевізійної передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" , в якій міститиметься відповідне спростування.

Крім того, зобов'язати ТОВ Телерадіокомпанія "Студія "1+1" видалити з сайтів www.1plus1.ua та www.tsn.ua частину відеозаписів телевізійної передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" (серія ІНФОРМАЦІЯ_6) та "Як приготувати найдешевші консерви із зіпсованої риби".

08 грудня 2014 року третя особа ТОВ «ВІНКРОН» звернулася з позов до ТОВ Телерадіокомпанія «Студія «1+1», ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «ВІНКРОН» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 22 год. 30 хв. на каналі «1+1» вийшла телевізійна передача автора та ведучого ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій показано рибні консерви під торгівельною маркою "Даринка", які ніби-то виготовляються з простроченої та зіпсованої рибної сировини. ІНФОРМАЦІЯ_7 року о 15.00 год. зазначена передача вийшла на повторі на цьому ж каналі.

Вказують, що ТОВ «ВІНКРОН» є власником зареєстрованої торгівельної марки "ДАРИНКА". За умовами ліцензійного договору вони надали ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" за відповідну плату дозвіл на використання знаку для товарів і послуг "ДАРИНКА", шляхом нанесення його на будь-який товар, упаковку, в якій міститься товар.

Посилаючись на те, що відповідачі випустили в ефір та опублікували у мережі Інтернет неправдиву інформацію, що рибні консерви з зображеним на етикетці знаком для товарів та послуг "ДАРИНКА" виготовляються з зіпсованої сировини, що є фактами негативного відтінку, ТОВ «ВІНКРОН» просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і завдає шкоди його діловій репутації інформацію, поширену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 року на каналі "1+1" у серії ІНФОРМАЦІЯ_4", а також у мережі Інтернет на сайтах www.1plus1.ua та www.tsn.ua про те, що під знаком для товарів та послуг "ДАРИНКА" виготовляються рибні консерви з зіпсованої та простроченої сировини.

Зобов'язати відповідачів спростувати, визнану судом недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, шляхом зачитування диктором у телевізійній передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" резолютивної частини рішення не пізніше місяця з набрання ним законної сили та шляхом розміщення на сайтах www.1plus1.ua та www.tsn.ua відеозапису телевізійної передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" , в якій міститиметься відповідне спростування.

Зобов'язати ТОВ Телерадіокомпанія "Студія "1+1" видалити з сайтів www.1plus1.ua та www.tsn.ua частину відеозаписів телевізійної передачі "ІНФОРМАЦІЯ_5" (серія ІНФОРМАЦІЯ_6) та "Як приготувати найдешевші консерви із зіпсованої риби".

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" та ТОВ «ВІНКРОН», просив їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимога позивача та третьої особи не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вони є неправомірними та необґрунтованими. Зазначила, що журналісти телекомпанії не повідомляли від свого імені ніяких відомостей, а лише оприлюднили відомості про ті події, безпосередніми свідками та учасниками яких вони були, тобто висловили свої думки. У телепередачі не стверджувалося, що позивач порушує державні стандарти, а лише наголошувалося на те, що працівниками позивача проводиться закупівля неякісної сировини ( а.с. 41-43).

Представник третьої особи у судовому засіданні просив їх позов та позов ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" задовольнити, оскільки відповідачі випустивши в ефір та опублікувавши у мережі Інтернет неправдиву інформацію, що рибні консерви з зображеним на етикетці знаком для товарів та послуг "ДАРИНКА" виготовляються з простроченої сировини порушили право на недоторканість ділової репутації.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та третьої особи, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 22 год. 30 хв. на каналі «1+1» вийшла телевізійна передача автора та ведучого ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2", в якій показано продукцію, яку виробляє позивач, а саме рибні консерви під торгівельною маркою "Даринка". ІНФОРМАЦІЯ_7 року о 15.00 год. зазначена передача вийшла на повторі на цьому ж каналі.

У судовому засіданні було досліджено відеозапис телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_5», що транслювалась в ефірі телеканалу «1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 року серія ІНФОРМАЦІЯ_8".

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВІНКРОН» є власником зареєстрованої торгівельної марки "ДАРИНКА" (а.с. 10).

26 грудня 2012 року між ТОВ «ВІНКРОН» та ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" укладено ліцензійний договір (а.с. 11-13), за умовами якого позивачу надано за відповідну плату дозвіл на використання знаку для товарів і послуг "ДАРИНКА", шляхом нанесення його на будь-який товар, упаковку, в якій міститься товар, застосування в діловій документації, в рекламі, в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз'яснень у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Крім того, відповідно до п. 19 вищезазначеної Постанови, суди повинні визначати характер інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Крім того, відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, що є вираженням суб'єктивної думки та поглядів відповідача.

Приймаючи дане рішення, суд враховує положення ч. 1 ст. 34 Конституції України та ч. 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, n. 42).

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Тома проти Люксембурга» від 29.03.2001 року, зокрема зазначено, що преса відіграє важливу роль у демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переходити певні межі, зокрема по відношенню до репутації та прав інших, проте її обов'язком є передавати інформацію та ідеї з усіх питань, що становлять інтерес для громадськості, у такий спосіб, що є сумісним з її обов'язками та відповідальністю. Не лише преса має завдання передавати таку інформацію та ідеї: громадськість також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса не змогла б відігравати свою надзвичайно важливу роль "громадського сторожового пса". Стаття 10 захищає не лише суть ідей та інформації, що їх було виражено, а й форму, в якій їх було передано. Журналістська свобода поширюється також і на певну міру перебільшення чи навіть провокування.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Проаналізувавши інформацію, яку позивач вважає недостовірною, такою, що порочить його репутацію, вбачається, що вказані в позові фрази є критичною оцінкою, тобто оціночні судження висловленні з використанням журналістських методів, зокрема посилання, гіпербола, резюме (висновки).

Таким чином вбачається, що журналіст не висловлював фактичних даних, а резюмував результати своїх спостережень.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Факти, які б доводили, що твердження журналіста у передачі «ІНФОРМАЦІЯ_5» у частині, що стосується поширення негативної та недостовірної інформація відносно позивача та третьої особи, відсутні.

Позивач та третя особа не довели факту, що інформація, яка була поширена відповідачами порочить честь та гідність, порушує їх особисті немайнові права, тому відсутні підстави для їх спростування та відновлення порушених прав відповідно до вимог ст. 277 ЦК України.

Аналіз змісту сюжету говорить про те, що він направлений не на приниження ділової репутації позивача, а на доведення до широкого кола людей фактів як виготовляються консерви.

Оскільки за висловлювання оціночних суджень ніхто не може бути притягнутий до відповідальності, то в суду не має підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням зазначеного суд, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Вінницький завод пакувальних виробів "ВІНТАР" та ТОВ "ВІНКРОН" про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації у судовому засіданні не знайшли свого доведення, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 28, 34 Конституції України, ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 30, 47-1 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 3, 11, 15, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький завод пакувальних виробів «ВІНТАР» до Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Студія «1+1», ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНКРОН» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНКРОН» до Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Студія «1+1», ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницький завод пакувальних виробів «ВІНТАР», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна