г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4098/14-ц
Номер провадження 2/213/185/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Гусаровій О.С., за участю представника позивача Метлюх Н.С., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ

До суду звернувся позивач із вказаним позовом, зазначивши, що 22.09.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк та відповідачем було укладено договір № KRXRRX02690172, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5230,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що відповідач порушив зобов,язання, через що утворилась заборгованість у сумі 41327,19 грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що відповідач в 2007 році отримав споживчий кредит в сумі 5230,80грн., з кінцевим терміном повернення 21.09.2009р. Умови договору не виконав, через що утворилась заборгованість: 3749,32грн. - тіло кредиту; 15118,50 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1883,10грн. заборгованість по комісії, 18132,12грн. - пеня; та у відповідності до п.5.3 Умов штрафи: 500 грн. та 1944,15 грн. Посилався при обгрунтуванні застосованих відсотків на п.4.2 Умов. На пропозицію суду надати уточнений розрахунок - відмовився, зазначивши, що цей розрахунок є правильним. На заяву відповідача про застосування до позову строку позовної давності, зазначив, що останній платіж відповідача був 24.02.2011р., також зазначив, що при укладанні договори сторони обумовили строк позовної давності 5 років. Зазначив, що відповідач в заяві зазначив, що заява від 22.09.2007р. та умови надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає кредитний договір. Зазначила, що останній платіж був проведений шляхом переведення особистих коштів відповідача з його іншого карткового рахунку, що передбачено кредитним договором, та не потребувало додаткового погодження.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов повністю не визнали, зазначили, що заява позичальника не є кредитним договором, зазначили, що строк дії договору закінчився 21.09.2009р., та саме з цієї дати необхідно обчислювати строк позовної давності в 3 роки, щодо 5річної позовної давності заперечували. Заперечували, щодо дати останнього платежу 24.02.2011р., оскільки цей платіж був за ініціативи банку, без відома та погодження відповідача. Зазначили, що розмір пені необгрунтований, завищений. Заявили клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки кінцевий термін по договору - 21.09.2009р.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

22.09.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № KRXRRX02690172, за яким останній отримав кредит у сумі 5230,8грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 21.09.2009р., комісія 125,54грн щомісячна комісія. Відповідачу був відкритий картковий рахунок НОМЕР_2 (а.с.7,54,61).

Згідно заяви позичальника,- дана заява з умовами та тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав умови договору, та видав відповідачу кредитні кошти, що визнав відповідач (а.с.5-6 - розрахунок).

Відповідач погодився з умовами договору, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.7,54).

Таким чином судом встановлено, що між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, який зазначено вище.

Судом встановлено, що позивач є правонаступником ЗАТ КБ ПриватБанк (а.с.15-18)

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до кредитного договору між позивачем та відповідачем обумовлено, що відповідач доручив банку здійснити погашення заборгованості за кредитом за рахунок коштів розміщених на інших його рахунках (а.с.8), що також відображено в 3.2.5 Умов (а.с.42-45).

З наданої представником позивача виписки з особового рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2, з вказаного рахунку 24.02.2011р. було списано кошти на рахунок кредиту НОМЕР_2 у сумі 74,26грн. (а.с.62-64)

Строк позовної давності сторонами договору був обумовлений - 5 років (пункт 5.5 умов), відповідно до ст. 259 ЦК України (а.с.45). Позивач звернувся до суду 01.12.2014р.

Таким чином строк позовної давності не пропущено.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав умови договору, через що, станом на 18.09.2014р. має заборгованість за тіло кредиту у сумі 3749,32 грн., та 1883,10грн - заборгованість по комісії, які підлягають стягненню.

В розрахунку зазначено заборгованість по процентам 15118,50 грн, відсотки застосовані у розмірі 142% (а.с.5-6).

Так згідно кредитного договору встановлено 12% річних. Згідно п.4.2 умов при порушенні позичальником умов, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного у тарифах та заяві розміру (а.с.44 на оберті).

Враховуючи, що в кредитному договорі (заяві) вказані відсотки - 12% річних, то подвійний їх розмір складає 24% річних.

Враховуючи, що 15118,50грн. це розмір заборгованості по процентах в розмірі 142%, то стягненню підлягає сума 2555,24грн. яка розрахована по 24% річних (15118,5*24/142=2555,24).

Відповідно до п.5.3 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником платежів по кожному з грошових зобов,язань, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов,язаний сплатити Банку штраф 500 грн. + 5% від суми позову.

Позивачем, відповідно до розрахунку заборгованості, оскільки відповідач дійсно прострочив платежі більше ніж на 30 днів, зазначено штраф у сумі 500 грн. та 1944,15 грн., також вказано пеню в сумі 18132,12 грн. із розрахунку 0,15%., тобто всього 20576,27 грн. (а.с.2,5-6).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем не надано окремого розрахунку розміру неустойки, із врахуванням позовної давності в один рік.

Відповідач заперечив розмір неустойки, не визнавав її та фактично просив зменшити.

Відповідно до п.27 Постанови Пленума ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р., зменшення розміру неустойки за ст.ст. 551, 616 ЦК України може бути застосовано судом лише за заявою відповідача.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Позивачем суду не підтверджено завдання їм збитків, окрім як тіла кредиту, та процентів за його користуванням які не сплатив позивач. Представником позивача не заявлялись клопотання про оголошення перерви для надання таких доказів. Відповідно до умов договору права позивача було порушено, і він мав звернутись до суду після прострочення чергової виплати на 30 днів, але позивач звернувся до суду значно пізніше. Суд вважає, що таким чином позивач бажав збільшення сум неустойки. Також суд бере до уваги, що відповідач хворів, та не мав можливості виконувати зобов,язання за вказаним договором (а.с.53).

Суд вважає, що розмір неустойки (пеня та штраф) значно перевищує збитки позивача за невиконання договірних зобов,язань відповідачем, також суд вважає, що позивач умисно сприяв збільшенню неустойки оскільки звернувся до суду через значний час після початку порушення відповідачем договору, та виходить за межі строку позовної давності в один рік, тому суд вважає можливим відповідно до ст. 258 ЦК України застосувати строк позовної давності на частину неустойки понад 1 рік, та відповідно до ст.ст. 551,616 ЦК України, зменшити розмір неустойки до 3800 грн.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача у запереченні, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовані доказами сторони позивача, а саме встановлено, що кредитний договір укладався, і заява з умовами та тарифами складає кредитний договір, твердження позивача, що кредитний договір не укладався не підтверджено. Також не підтверджено, що повинен застосовуватись загальний строк позовної давності 3 роки, оскільки в умовах сторони оговорили строк 5 років. Не доведено, що пройшли строки давності, оскільки доведено, що останній платіж був у 2011 році, та встановлено, що переведення з іншої кред. картки відповідача обумовлено кредитним договором, що спростовує твердження відповідача, що переведення було незаконним, всупереч його волі. Щодо розміру неустойки суд підтримує позицію відповідача, що розмір неустойки вийшов за рамки позовної давності, та він явно завищений, тому судом вирішено його зменшити, застосувати до частки понад рік строк позовної давності. Також відповідач зазначав, що він не ознайомлений з умовами, але дане твердження спростоване його підписом у заяві, де зазначено, що він ознайомлений з умовами, також суду надано умови, та наказ, яким їх затверджено.

Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 3749,32 грн. - заборгованість за кредитом, 2555.24 грн. - заборгованість по процентам, 1883,10 грн. - заборгованість по комісії, 3800 грн. - неустойка.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

На підставі ст.ст. 252, 257, 259, 261, 267 ЦК України, керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,197,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за договором № KRXRRX02690172 від 22.09.2007р., заборгованість в сумі 11987,66 грн., з яких 3749,32 грн. - заборгованість за кредитом, 2555.24 грн. - заборгованість по процентам, 1883,10 грн. - заборгованість по комісії, 3800 грн. - неустойка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 27.02.2015р.

Суддя: В.В. Мазуренко