Справа № 346/5867/14-ц
Провадження № 22-ц/779/498/2015
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про захист прав власника, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про захист прав власника.

Зобов'язано ОСОБА_2 перенести господарську споруду - «дровітню», яка примикає до сітчастої огорожі господарства ОСОБА_4, на відстань не менше 1 м. від цієї огорожі. Зобов'язано ОСОБА_2 знести частину кам'яної огорожі, що є підпірною стінкою для землі, якою обваловано підвальне приміщення і яка заходить на 25 см. на земельну ділянку ОСОБА_4 та знести частину даного підвального приміщення, яка знаходиться на відстані до 1 м. від межі земельних ділянок сторін з можливістю його подальшого переобладнання відповідно до діючих будівельних норм.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору та 4000 грн. витрат на оплату експертизи.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що висновок судово-будівельної експертизи від 22.12.2014 року є недопустимим доказом, оскільки питання щодо визначення меж земельних ділянок та їх порушення належать до вирішення земельно-технічної експертизи, за результатами топографо-геодезичних робіт, які проводяться фахівцями-землевпорядниками з використанням відповідного обладнання. А тому незрозумілим є, на підставі яких досліджень експерт прийшов до висновку про порушення меж земельної ділянки позивача саме на 25 см.

Також апелянт зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги лист №М-17/601 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 19.09.2014 року, в якому зазначається, що жодних будівельних робіт, в тому числі самовільних відповідач на своїй земельній ділянці не проводив, а тільки здійснював заміну огорожі; жодних ознак виконання будівельних робіт у приміщеннях підвалу домоволодіння гр. ОСОБА_2 на момент перевірки не було виявлено.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просили про її задоволення.

ОСОБА_4 та її представник доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Представник управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, будучи належно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу самочинного проведення перебудови підвального приміщення відповідачем та побудованої господарської споруди - дровітні з частковим захоплення земельної ділянки позивача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в м. Коломия (а.с.6-7). Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 також є власником земельної ділянки площею 0,0928 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями (а.с.8).

Судом також вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 в м. Коломия, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок (а.с74).

Сторони у справі є суміжними землекористувачами.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 вказувала на те, що відповідач внаслідок перебудови свого підвального приміщення та побудови господарської споруди вздовж межі захопив частину земельної ділянки, що є її власністю. Крім цього, на її ділянку потрапляють стічні води з споруд відповідача. Просила про захист права власності.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі пояснень сторін, письмових доказів, зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи, відповіді інспекції ДАБК, прийшов до висновку, що протиправними діями відповідача порушено правила добросусідства, право власності і право користування ОСОБА_4 належною їй земельною ділянкою.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з вимог ч.1,2 ст. 103, ч.2 ст. 152 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи, зокрема наданих позивачем фотоматеріалів, достовірність яких підтверджує сам відповідач, висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.12.2014 року, вбачається, що побудована відповідачем господарська споруда та перебудоване підвальне приміщення не відповідають пожежним та санітарним нормам і правилам. Більше того, частина підвального приміщення, за рахунок огорожі на 25 см. переходить на земельну ділянку позивача.

З приводу протиправних дій відповідача, позивач ОСОБА_4 зверталася в Інспекцію ДАБК, і їй було рекомендовано звернутись за захистом свого права в суд.

Доводами апелянта та його представника зазначені обставини не спростовуються.

Виходячи з наявних в матеріалах справи, колегія суддів Апеляційного суду вважає доведеним факт порушення правил добросусідства, а відтак і про підставність позовних вимог ОСОБА_4

Що стосується доводів апелянта в частині недопустимості доказу, зокрема висновку експерта, то такі не приймаються судом до уваги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні при обговоренні питання про призначення експертизи у справі був присутнім відповідач. При цьому від нього не надходило жодних застережень ні щодо запропонованого позивачем напрямку експертного дослідження, ні щодо особи експерта, як і стосовно питань поставлених для вирішення.

З копії свідоцтва експерта вбачається, що за присвоєною кваліфікацією він ліцензований на проведення експертиз, пов'язаних з в т.ч. з земельними спорами.

Жодних доказів на спростування висновків експерта, як і нових документів, що вказували б на правомірність вчинення відповідачем будівельних робіт з перепланування та будівництва огорожі суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 також не надав.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв