Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи: начальник відділу освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області Бабельчук Олена Іванівна, виконуюча обов'язки завідувача Пісочинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Ветренко Марина Юріївна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наказом начальника відділу освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області від

1 жовтня 2009 року вона була прийнята на посаду завідувача комунального дошкільного навчального закладу «Теремок» смт Пісочин, на даний час - Пісочинський дошкільний заклад (яслі-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. На підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від

16 квітня 2013 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ч. 2 ст. 172І КУпАП її було звільнено з займаної посади. Вказувала, що постановою апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року постанову районного суду про притягнення її до адміністративної відповідальності скасовано, у зв'язку з чим підстави, передбачені п. 7-1 ст. 36 КЗпП України, за якими вона була звільнена, відсутні. Також зазначала, що її звільнення відбулося без погодження з Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, яка є засновником дошкільного закладу, де вона працювала, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку і їй не було надано копію наказу про звільнення. Крім того, виконуючий обов'язки завідуючого Пісочинського дошкільного закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» не мала законних повноважень для її звільнення, оскільки такі питання не входять до її компетенції.

Ураховуючи викладене та уточнення до позовної заяви, просила визнати незаконними і скасувати наказ про її звільнення з посади завідувача Пісочинського дошкільного закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 16 травня 2013 року, виданий начальником відділу освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області, та наказ від 16 травня 2013 року, виданий виконуючим обов'язки завідуючого Пісочинського дошкільного закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Ветренко М.Ю.; поновити її на вказаній посаді; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 33 214,35 грн та моральну шкоду у сумі 5 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано: наказ начальника відділу відділ освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області Бабельчук І.О. від 16 травня 2013 року та наказ виконуючого обов'язки завідувача Пісочинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Ветренко М.Ю. від

16 травня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади завідувача Пісочинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області на підставі п. 7№ ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з набранням сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. Поновлено ОСОБА_4 на указаній посаді; стягнуто на її користь з Пісочинської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу на суму 33 725,34 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов'язки завідувача Пісочинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Ветренко М.Ю. від 16 травня 2013 року та відмови у задоволенні позову про відшкодуванні моральної шкоди залишено без змін.

В іншій частині рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення ОСОБА_4 з підстав, передбачених п. 7-1 ст. 36 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки на час звільнення позивача з займаної посади, 16 травня 2013 року, постанова суду про притягнення останньої до адміністративної відповідальності від 16 квітня 2013 року була чинною.

Скасування в подальшому постановою апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року постанови Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2013 року та закриття провадження у справі не у зв'язку з відсутністю складу чи події корупційного правопорушення, а у зв'язку з виключенням ст. 172І КУпАП, не може свідчити про відсутність вчинення позивачем дій, які встановлені постановою суду Харківського районного суду Харківської області від

16 квітня 2013 року.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук