АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2704/15 Справа № 191/5054/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Прижигалінська Т. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 30 травня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номеру, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 5.000 грн. зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості.

Зазначали, що згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, суму кредиту не повернув, внаслідок чого у нього станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 18.286 грн.16 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 3.376 грн.95 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13.562 грн.25 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 846 грн.96 коп., яку вони і просили стягнути на їх користь з відповідача.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2007 року між ПАТ КБ "Приватанк" та ОСОБА_2 укладено договір без номеру, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9,10-15).

Відповідно до п.9.12. Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін (а.с.14).

У п.3.1.1 розділу Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця (а.с.14).

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії, відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку (а.с.9-15).

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 18.286 грн.16 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 3.376 грн.95 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13.562 грн.25 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 846 грн.96 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-8).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач звернувся до суду 06 листопада 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності та не навів поважність причин пропуску строку, а відповідачем подана відповідна заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, проте суд першої інстанції помилково визначив початок перебігу строку позовної давності з 20 червня 2009 року, тобто через рік з моменту останнього погашення відсотків за спірним договором.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 5.3. Правил користування платіжною карткою сторонами визначені строки та порядок погашення кредиту, зокрема строк сплати відсотків за користування кредитом здійснюється щомісяця за попередній місці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 здійснив останній платіж з погашення кредиту 20 червня 2008 року.

Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, спірний договір діє до 30 травня 2008 року.

Отже, з 21 липня 2008 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише у листопаді 2014 року, при цьому позивач не заявив суду клопотання щодо поновлення строку позовної давності, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Банк продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем здійснення операцій по кредитній картці, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права.

Відповідач у заяві до суду першої інстанції просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності і за цих підстав відмовити у задоволенні позову (а.с.35).

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування ч.5 ст.261 ЦК України щодо перебігу позовної давності зі спливом строку виконання, оскільки термін дії договору не сплив доки відповідачем не виконано усіх передбачених ним зобов'язань є безпідставними, так як строк дії договору і термін виконання зобов'язання в законодавстві визначаються як різні поняття, згідно ст.ст.530,631 ЦК України.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що із 2007 року жодна із сторін не заявила про намір розірвати договір, а тому відповідно до умов цей договір є пролонгований до теперішнього часу, у зв'язку із чим строк звернення банку до суду не пропущений.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.