№ 2-6938/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30. 11. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за позовом ТВО військового прокурора Київського гарнізону Литвиненко О. в інтересах держави в особі: Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до ОСОБА_2 - про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення із зайнятого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ТВО військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі: Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» Литвиненко О. в інтересах держави в особі: Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 - про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення із зайнятого житлового приміщення.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника який в судовому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яка вмотивована тим, що відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, таким чином на думку представника відповідача дану позовну заяву подано від імені заінтересованої особи, яка не має повноважень на ведення справи, а тому представник відповідача просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Військова прокурора Київського гарнізону в судове засідання свого представника не направили заздалегідь надавши до суду заперечення на подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, які вмотивовані тим, що відповідно до статуту ДП «Київський автомобільний ремонтний завод» є державним комерційним підприємством, яке створене державою для ведення самостійної господарської діяльності з метою отримання прибутку. Таким чином позивач не є державною компанією, а тому прямої заборони на представництво прокуратурою у суді його інтересів як державного підприємства не вбачається. Державне підприємство «Київський автомобільний ремонтний завод» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1221 «Про утворення державного концерну «Укроборонпром» входить до складу державного концерну «Укроборонпром» та виконує окремі роботи, які є складовими частинами загального оборонного замовлення. Відповідно до п.1 Статуту Державного концерну «Укроборонпром» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 р. № 993 функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України. Підприємство перебуває у державній власності. Тому дана позовна заява заявлена як захід прокурорського реагування на захист майнових інтересів саме держави в особі державного підприємства. Крім цього, станом на день звернення до суду з позовною заявою державне підприємство, як уповноважений орган на здійснення захисту своїх законних інтересів жодних заходів щодо захисту порушених інтересів з боку відповідача не вжило, порушені інтереси держави у судовому порядку не захистило. Пред'явлення даної позовної заяви в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод», викликане винятково захистом порушених інтересів держави та здійснюється відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, оскільки відповідно до вказаних положень Конституції України та п. 2 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про прокуратуру», однією з функцій, що покладаються на прокуратуру України, є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. В зв'язку із зазначеним прокурор просив суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (а.с. 35-37).

Державне підприємство «Київський автомобільний ремонтний завод» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із позовної заяви, мотивуючи своє звернення із зазначеним позовом, прокурор вказує, що відповідач нібито порушує соціальні інтереси держави, оскільки не звільняє приміщення, яке належить на праві повного господарського відання позивачу.

Наведені прокурором мотиви не можуть бути підставою для звернення прокурора із даним позовом, а позовна заява має бути залишена без розгляду, зважаючи на наступне.

Правовою підставою для участі у цивільному процесі органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб виступає стаття 45 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 45 ЦПК встановлено, що прокурор може звертатися із позовною заявою до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави.

В абзаці 2 частини 2 статті 45 ЦПК передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Викладене свідчить про те, що законом не передбачено права прокурора звертатися із позовною заявою до суду з метою представництва інтересів юридичних осіб, в тому числі суб'єктів господарювання, які мають самостійний обсяг право та дієздатності.

Обов'язковими умовами для застосування частини 2 статті 45 ЦПК з метою представництва інтересів держави виступають: потреба у зазначенні в позовній заяві змісту порушення інтересів держави (у чому полягає це порушення); обґрунтування необхідності захисту порушених інтересів саме прокурором; зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При поданні даного позову прокурором не було дотримано перелічених умов, підтвердженням чого слугують наступні обставини.

Посилання прокурора на порушення інтересів держави, які наведені в позовній заяві, не можуть бути визнані обґрунтованими і достатніми, оскільки вони суперечать вимогам закону.

Зокрема, офіційне тлумачення поняття «інтереси держави», яке використовується в усіх процесуальних законах (у тому числі - в частині 2 статті 45 ЦПК) надано Конституційним Судом України в Рішенні від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 «Про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді».

Пунктом 1 резолютивної частини вказаного Рішення встановлено, зокрема, що «прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності».

Таким чином форма власності чи підпорядкування ДП «КАРЗ» та належність йому майна на праві повного господарського відання сама по собі не може бути підставою для подання прокурором позову в інтересах зазначеної юридичної особи.

ДП «КАРЗ» не може виступати позивачем у справі за позовом прокурора, поданого в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Про вказане свідчить пункт 2 згаданого вище Рішення Конституційного суду: «Під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

ДП «КАРЗ» не надано повноваження органу виконавчої влади.

Предметом спору у даній справі є майнові права та інтереси ДГІ «КАРЗ», а саме - право повного господарського відання житловим приміщенням.

Тобто, у даному випадку має місце цивільно-правовий спір.

Відповідно до Статуту, ДП «КАРЗ» має право бути позивачем і відповідачем в суді».

Відтак, ДП «КАРЗ» володіє достатнім обсягом цивільної дієздатності для самостійного захисту своїх цивільних прав в суді. Тобто, зазначене підприємство має статус юридичної особи та володіє самостійною процесуальною дієздатністю.

За таких обставин звернення прокурора до суду для захисту цивільних прав та інтересів самостійної юридичної особи слід визнати таким, що суперечить вимогам закону.

Аналогічної позиції при розгляді аналогічних справ дотримується і Верховний суд України. Зокрема, відхиляючи касаційну скаргу прокурора Дніпропетровської області, в Ухвалі судової палати з цивільних справ від 7 жовтня 2009 року, Верховним Судом України зазначається наступне: «Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву прокурора без розгляду, апеляційний суд правильно виходив із того, що прокурор звернувся до суду з позовом до ОСОБА1 не в інтересах держави, а в інтересах міської ради, яка є орендодавцем забрудненої земельної ділянки, та могла самостійно звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства...

Схожу правову оцінку подібним діям прокурора надано і в Постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 10 березня 2009 року, у якій зокрема, зазначено що «звернення прокурора до

адміністративного суду з позовною заявою в інтересах самостійних господарюючих суб'єктів з питань, які не торкаються загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, порушують матеріальні або інші інтереси держави, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, у разі, якщо інтереси останніх не збігаються з інтересами органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції, за відсутності ознак порушення цими органами матеріальних або інших інтересів держави, не є представництвом інтересів держави і законом прокурора такими повноваженнями не наділено».

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру».

Вказане прокурором у позові Державне підприємство є самостійним господарюючим суб'єктом і звернення прокурора до суду в інтересах самостійних господарюючих суб'єктів з питань, які не стосуються загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, не є представництвом держави й законом прокурора такими повноваженнями не наділено.

Враховуючи викладене вище вбачається, що, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі ДП «КАРЗ», прокурором було порушено вимоги статті 23 ЗУ «Про прокуратуру», статті 3 та частини 2 статті 45 ЦПК України, оскільки: позов подано в інтересах Державного підприємства (державної компанії); позовній заяві відсутні відомості про будь-які обставини, які перешкоджають зазначеному підприємству самостійно реалізовувати свою процесуальну дієздатність; прокурор не наділений правом на подачу позовів в інтересах самостійних юридичних осіб, навіть якщо такі юридичні особи і мають статус державних юридичних осіб (за винятком органів державної влади); позов подано з метою захисту майнових прав конкретної юридичної особи, а не з метою захисту інтересів держави; ДП «КАРЗ» не є органом державної влади, тому воно не може бути позивачем у справі за позовом прокурора в інтересах держави; у позовній заяві не вказано орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України.

Згідно з ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Всупереч наведеним вище нормам процесуального права, прокурором у поданій ним позовній заяві не зазначено про орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, а також про відсутність вказаного органу.

Окрім того, прокурором не обґрунтовано та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами обставин, що могли б свідчити про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави органом державної влади, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається з поданої прокурором позовної заяви, прокурор звернувся з позовом в інтересах державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод», що, в контексті абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII є недопустимим, оскільки даною нормою процесуального права встановлена пряма заборона на здійснення представництва інтересів державних компаній в суді.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі та посилаючись на подання позову в інтересах держави, прокурор, всупереч вимогам чинного законодавства, порушив порядок та підстави звернення прокурора до суду, не зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах або орган місцевого самоврядування та не врахував, що у цивільних відносинах держава, як суб'єкт цивільних відносин, діє через відповідні органи державної влади або орган місцевого самоврядування, а не через державні підприємства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими у абз.абз. 2 та 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК (1618-15), а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК (1618-15).

Таким чином, наведені вище обставини по справі, в контексті норм права, закріплених у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також у ч. 2 ст. 45 та и. 2 ч. 1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для залишення позовної заяви прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТВО військового прокурора Київського гарнізону Литвиненко О. в інтересах держави в особі: Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до ОСОБА_2 - про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та виселення із зайнятого житлового приміщення - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя: