У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Мукачівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Закарпатській області, треті особи: Головне управління юстиції у Закарпатській області Міністерства юстиції України, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 липня 2012 року по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_6, свідоцтво про право на спадщину від 7 травня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в м. Мукачево, визнано недійсним. Вказане рішення, яким встановлений конкретний факт спадкових правовідносин, в апеляційному порядку не оскаржено і набрало законної сили. 1 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину Мукачівським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, що було видане 7 травня 2011 року державним нотаріусом Мукачівської міської державної нотаріальної контори, де спадкоємцями майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, зазначено його сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на Ѕ частку у спадщині та його доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на Ѕ частку у спадщині, а також вирішено видати нові свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 листопада 2012 року вказане заочне рішення набрало законної сили. 7 травня 2014 року позивач звернулась до Мукачівської міської державної нотаріальної контори із заявою про внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину за законом та видачу нового свідоцтва на виконання судових рішень, які набрали законної сили. Проте, державний нотаріус у письмовій формі у вчиненні нотаріальної дії відмовив, мотивуючи відмову набранням законної сили рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 лютого 2014 року. Посилаючись на те, що відмова у вчиненні нотаріальної дії з боку державного нотаріуса не відповідає вимогам ст. 49 Закону України «Про нотаріат», просила визнати незаконною та скасувати зазначену постанову, оскільки вона порушує її законні права та майнові інтереси.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон ) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент звернення ОСОБА_4 до державного нотаріуса, існували судові рішення, що набрали законної сили, якими визнано право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння за ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_9, які відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відтак, з врахуванням вказаних обставин та вимог закону відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії була правомірною.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги про порушення норм матеріального і процесуального права безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилаються заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко