Провадження № 2/752/1993/15
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2015 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Рабосюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 , третя особа : Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ,-

встановив:

у вересні 2014 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними.

У лютому 2015 року позивач подав змінену позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В обгрунтування зміненої позовної заяви позивач посилається на те, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12 травня 2014 року НБУ було прийнято постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних." На підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 року № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". З 18.06.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

У зв"язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, на думку позивача, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у сумі до 200 000 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вчинено ряд дій, необхідних для досягнення вказаної мети, а саме ОСОБА_2 та ще 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на підставі яких були відкриті вкладні, поточні та інші рахунки в банку, зокрема ОСОБА_2 уклала з банком договір банківського рахунку № 7580 від 16 квітня 2014 року, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1027-2014 від 14 травня 2014 року, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок.

Позивач зазначає, що працівник банку, використовуючи комп"ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі ОСОБА_3 готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти не видавались з каси банку. Також працівник банку, використовуючи комп"ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (до 200 000 грн.) на кожну із 21 фізичної особи були зараховані (ніби внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки ОСОБА_2 та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу банку.

Таким чином, працівником банку 14 травня 2014 року в нічний час на рахунок ОСОБА_2 була зарахована сума грошових коштів у розмірі 200 000 грн. У подальшому кошти з поточних рахунків ОСОБА_2 та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки.

На думку позивача договори, укладені ОСОБА_2 з банком, та розрахунково-касові операції здійснені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави, оскільки договір № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_4, укладено строком на 1,5 роки, був достроково розірваний з ініціативи ОСОБА_1, хоча строк його дії закінчувався через декілька тижнів (03.06.2014 р.) Відповідачем прийнято рішення щодо дострокового припинення договору та повернення вкладу, незважаючи на негативні фінансові наслідки, передбачені п.п. 2.5 та 2.6 договору. Операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків ОСОБА_1 та внесення готівкових коштів на рахунки ОСОБА_2 та ще 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку.

Також позивач зазначає, що договір банківського вкладу № 05/1027-2014 від 14.05.2014 р. було укладено ОСОБА_2 на дуже короткий термін, а саме з 14 травня 2014 року по 21 травня 2014 року. На думку позивача, вказаний договір було укладено таким чином, щоб як найшвидше настав момент виникнення вимог до банку щодо повернення ОСОБА_2 грошових коштів. Відсоткова ставка за договором складає 1% річних у гривні, з чого випливає, що ОСОБА_2 не мала реального наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку та оримання доходу у вигляді відсотків по такому договору банківського вкладу.

29 серпня 2014 року на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів було видано наказ № 61, відповідно до якого було зупинено перерахування / виплата за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема і договір банківського рахунку № 7580 від 16 квітня 2014 р., договір банківського вкладу № 05/1027-2014 від 14 травня 2014 року.

Позивач вказує на те, що, зважаючи на те, що правочини, які були вчинені відповідачами виключно з метою штучного створення обов"язку фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, відповідно порушують публічний порядок.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

За таких підстав, позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного договору банківського рахунку № 7580, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокиївський банк" 16 квітня 2014 року, та до договору банківського вкладу № 05/1027-2014, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокиївський банк" 14 травня 2014 року. Стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів.

В судовому засіданні представник позивача підтримали змінені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, зазначивши, що в діях відповідачів вбачаєтьчя інсценування правочинів, які є нікчемними.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість.

Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засідані також підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014 р.

На підставі поданої відповідачем 05.05.2014 р. заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33 578,72 грн. були отримані відповідачем 13.05.2014 р. в повному обсязі, у зв"язку із чим взаємні зобов"язання між ПАТ "Старокиївський банк" та відповідачем з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. припинилися.

16.04.2014 р. між ОСОБА_2 та ПАТ "Старокївський банк" було укладено договір банківського рахунка № 7580, на який відповідачем 13 травня 2014 року було внесено грошові кошти в сумі 200 000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63216 (а.с. 87)

14 травня 2014 року ОСОБА_2 та ПАТ "Старокиївський банк" було укладено договір банківського вкладу № 05/1027-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок "Недільний" у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 200 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21 травня 2014 року. (а.с. 88)

Згідно платіжного доручення № 63465 від 14 травня 2014 року 200 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 200 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_2 але останній не повернуті, у зв"язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних".

На підставі постанови НБУ від 17.06.2014 р. № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатостроможних", виконавчою дирекцією Фонду грантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено ОСОБА_5

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Також встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсним.

Звертаючись у суд із зміненою позовною заявою, ПАТ "Старокиївський банк" посилається на те, що ОСОБА_2 розмістила депозит з метою отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Як на правову підставу для задоволення позову, позивач посилається на те, що вказані договори є фіктивними та нікчемними, оскільки договір банківського вкладу, укладений між банком і ОСОБА_1, був достроково розірваний з ініціативи відповідача ОСОБА_1, рішення про дострокове припинення було прийнято незважаючи на негативні наслідки для вкладника, операції щодо зняття готівки були проведені після закриття каси банку, каса банку в операційний день 12 травня 2014 року була зачинена о 19 год. 45 хв. та 13 травня 2014 року - о 20 год. 10 хв., а вказані розрахунково-касові операції відбувались після цього часу, хоча їх неможливо провести, а сума грошових коштів, видана відповідачу ОСОБА_1, є кратною сумам грошових коштів, внесених ОСОБА_2 та 20 іншими фізичними особами, також договір банківського вкладу було укладено ОСОБА_2 на дуже короткий термін.

Також позивач зазначає, що виконання укладених правочинів призвело до повної чи часткової неможливості виконання грошових зобов"язань перед іншими кредиторами; позивач уклав вищевказані договори, умови яких передбачають платіж з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; укладення правочинів між сторонами порушують публічний порядок.

Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "Старокиївський банк" не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На думку суду, позивачем не надано доказів, на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, суд погоджується з думкою відповідачів про те, що єдиним засобом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину є вирок суду у кримінальному провадженні за правилами КПК України, згідно з яким особу відповідача визнано винною у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів.

Встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку.

Наказ № 61 від 29 серпня 2014 року Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» ОСОБА_5, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори банківського рахунку та банківського вкладу ОСОБА_2, суд не може прийняти до уваги, оскільки вимогами ст. 61 ЦПК України передбачається 4 підстави для звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаний перелік є виключним та не передбачає встановлення інших фактів, у тому числі нікчемності правочину зацікавленою особою.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (доказу).

Оскільки вищевказані правочини є дійсними, наслідки недійсності нікчемного правочину не застосовуються.

Позивач зазначає про застосування до відносин, що склалися, вимог по односторонній реституції, як вказано в п. 3 уточненої позовної заяви, стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладених нікчемних правочинів.

Одностороння реституція згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України предбачає її застосування у разі встановлення умислу у обох сторін - у разі виконання правочину обома сторонами. Тому, для застосування таких правових наслідків небхідна наявність встановлення юридичного складу фактів - наявність факту умислу та наявність факту виконання обома сторонами правочину.

Аналізуючи доводи позивача та надані до матеріалів справи докази, підстав для встановлення таких фактів не вбачається.

Також суд вважає необхідним зазначити, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі, не застосовуються положення п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення договорів з ОСОБА_2 призвів до неплатоспроможності банку, позивач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення таких правочинів, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не вказано і не доведено причинно-наслідковий зв'язок між виникненням обов'язку перед ОСОБА_2 і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Також відсутні підстави для застосування до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що факт укладення договорів з ОСОБА_2 призвів до надання переваг або пільг відповідачам перед іншими клієнтами банку, ОСОБА_2 не є кредитором позивача, а є вкладником, яка має право на відшкодування свого вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також умови укладених договорів банківського вкладу та банківського рахунку не передбачають переваг для ОСОБА_2

Крім того, позивач посилається на те, що грошові кошти вносилися в касу нібито протягом часу з 01 год. по 01 год. 22 хв. 14 травня 2014 року. Як на доказ позивач посилається на довідку про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «Старокиївський банк» із датою формування 17 вересня 2014 року.

Проте, використання вказаної довідки для підтвердження позовних вимог не вбачається можливим, оскільки відповідно до п.п. 1.4 та 1.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2013 року № 254 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, банки самостійно визначають систему організації операційної діяльності залежно від їх структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій тощо. Оброблення інформації про операції та її збереження мають виконуватися на серверах та/або іншій комп'ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України.

Суд вважає, що надана позивачем довідка є технічним документом банку, сформованим із електронної системи обліку руху коштів по рахункам клієнтів, яка була сформована під час створення банківської проводки відповідальним працівником банку, однак не свідчить про те, що грошові кошти надійшли саме в цей час.

Підтвердженням того, що грошові кошти були видані та отримані протягом операційного басу банку свідчить запис у контрольному журналі на осіб, що допускаються до відкриття, закриття та опечатування грошових сховищ від 28 травня 2014 року, згідно з якими 13 травня 2014 року грошові кошти були передані під охорону о 20 год. 10 хв. Цей запис свідчить про те, що станом на цей час встановлена відповідність кількості грошових коштів в касі первинним документам, оформленим банком. Зазначені документи надані позивачем в судовому засіданні.

За таких підстав, суд вважає, що твердження позивача про те, що укладені відповідачами з банком угоди є удаваними та фіктивними, не відповідають нормам чинного законодавства України, обставинам справи та наявним у справі доказам.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 203, 215, 216, 228, 234, 235, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства " Старокиївський банк" до ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 , третя особа : Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - залишити без задоволення .

Ухвалу суду від 10 листопада 2014 року про забезпечення позову - скасувати .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :