АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/2425/14-ц Номер провадження 22-ц/786/741/15Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_3

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку у порядку спадкування площею 4,53 га, яка розташована на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №520492.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 4,53 га, яка розташована на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №520492.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт. У заповіті помилково вказано назву спадкового майна, а саме земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, призначену для ведення товарного с/г виробництва, площею 4,01 га.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем.

16 грудня 2014 року, позивач звернувся до Красноградської державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що останнє місце проживання померлої - с. Гірчаківка Красноградського району. У видачі Свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки немає можливості встановити останню адресу реєстрації ОСОБА_4 на день смерті.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку в інтересах ОСОБА_3 оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, померла була рідною матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 12).

Відповідно до заповіту ОСОБА_4, складений 21 грудня 2009 року на користь ОСОБА_3 вона заповіла останньому земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, призначену для ведення товарного с/г виробництва, площею 4,01 га, що належить їй на підставі Державного акту серії Р1 №520250. (а.с. 5)

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 грудня 2014 року вбачається, що 16 грудня 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3, після померлої ОСОБА_4, а саме: на земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, площею 4,53 га. У зв'язку з неможливістю встановлення останньої адреси реєстрації ОСОБА_4 на день смерті, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на вказану земельну ділянку. (а.с. 11)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимога позивача про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та враховано судом першої інстанції постановою державного нотаріуса Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області від 16 грудня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку розташовану на території Верхньо-Ланнівської сільської ради, площею 4,53 га у зв'язку з неможливістю встановлення останньої адреси реєстрації ОСОБА_4 на день смерті.

Таким чином, виникнення права на спадщину залежить від доведення певних фактів, а саме факту проживання спадкодавця на території Миколо-Комишуватської сільської ради чи в іншому місці. При цьому, позивач, як зацікавлена особа, може звернутися до суду із заявою про встановлення відповідних фактів у порядку визначеному процесуальним законодавством.

Відповідно до роз'яснень наданих у п.2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК ( 435-15 ). Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Всупереч ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не було надано доказів неможливості встановлення відповідних юридичних фактів для подальшого нотаріального оформлення його спадкових прав.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, питання визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку вирішується після вичерпання спадкоємцем можливості нотаріального оформлення своїх прав, що не було здійснено ОСОБА_3

Зокрема, останній не звертався до нотаріальної контори Карлівського району Полтавської області, де був зареєстрований спадкодавець на день смерті та до суду із заявою про встановлення факту проживання спадкодавця у певному місці проживання на час відкриття спадщини тощо.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи викладені у позовній заяві, яким судом першої інстанції надано правову оцінку.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: