Провадження № 2/161/4220/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Троць К.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця Хомин ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми сплаченої за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми сплаченої за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що 03.07.2015 року ним було отримано від відповідача газоблоки марки Д 500, після розвантаження товару виявилося, що товар який був доставлений неналежної якості з істотними недоліками, яких неможливо усунути та використовувати за призначенням для будівництва приватного будинку. Вказує, що у звязку із невідповідністю газоблоків встановленим стандартам звернувся до відповідача із заявою-вимогою від 11.07.2015 року, однак відповідач листом повідомив йому про безпідставність претензій щодо якості газоблоків. Вважає, таку відмову відповідача неправомірною. Окрім того, він звернувся до інспекції з захисту прав споживачів, в якій йому пояснили, що за чинним законодавством не мають права здійснювати перевірки установ, організацій, фізичних осіб-підприємців. Діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем його законних претензій по відшкодуванню вартості товару, що в подальшому потягло необхідність звертатися до інспекції з питань захисту прав споживачів та суду. Просить розірвати договір купівлі-продажу, укладений 03 липня 2015 року між ним та ФОП ОСОБА_4, стягнути з відповідача на його користь вартість оплаченого товару в розмірі 63273,60 грн., стягнути витрати за доставку, вивантаження неякісної продукції в сумі 3600 грн., 600 грн. за лабораторні дослідження та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що вважає, що придбав товар неналежної якості, що стверджується протоколом№41 від 10 серпня 2015 року, а також тим, що відповідач не надав йому належну інформацію про товар, а тому вважає, що відповідач має забрати цей товар неналежної якості, повернути йому кошти та відшкодувати моральну шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила із врахуванням письмових заперечень, просила відмовити в його задоволенні, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на неналежної якості товар не здобуто та не надано суду.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причини, які існували до цього моменту.

Відповідно ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 домовився придбати у відповідача газоблоки та здійснив оплату за замовлений товар на загальну суму 63273грн 60 коп. Даний факт не заперечували та ствердили сторони по справі.

Після отримання першої частини товару на суму 31636 грн. 80 коп., позивач відмовився від іншої частини товару, а тому решта коштів в сумі 31636 грн. була повернута йому, що стверджується копією квитанції (а.с.36).

Таким чином твердження позивача про неповернення частини коштів не відповідають дійсності.

Отже, із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що фактично позивачем було отримано газоблоки на суму 31636 грн. 80 коп, а відтак кошти за іншу частину газоблоків, як замовлялися ОСОБА_1 останньому були повернути і факт повернення коштів у судовому засіданні ствердив позивач ОСОБА_1

11 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою-вимогою про повернення коштів за товар неналежної якості та відшкодування завданих збитків, в якій покликається на неналежну якість отримано товару, просить розірвати договір та повернути сплачену ним суму за товар у розмірі 63273,60 грн., витрати за транспортування в розмірі 2600 грн. (а.с.4)

29 липня 2015 року відповідач надав відповідь на звернення позивача, в якій вказує, що вимоги останнього щодо неналежної якості газоблоків безпідставні, так як продукція є сертифікованою, позивачем не надано доказів що поставлена продукція є неякісна, а також документів, які б підтверджували розмірі понесених ним витрат на перевезення газоблоків (а.с.5).

Згідно із п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статтею 8 вищевказаного Закону передбачені права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості. Так, згідно з ч.1 цієї статті у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника).

При цьому, визначення поняття «істотний недолік», «недолік» наведено у п.п. 12, 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, «недоліком» є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); в той час як «істотним недоліком» є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Таким чином, товаром з істотним недоліком є товар, який містить всі три критерії істотності та одну факультативну ознаку, що визначені в Законі України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Однак, позивачем ОСОБА_1 на обґрунтування обставин викладених у позовній заяві не було надано належних та переконливих доказів, що останнім було придбано товар із істотним недоліком і таких доказів не здобуто в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передавання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що вимоги споживача, передбачені ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що саме на відповідача покладається законом обов'язок доказати відсутність своєї вини щодо поставленого позивачу неякісного товару, довести, що недоліки поставленого товару виникли після його передавання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Як вбачається із статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов'язаний провести експертизу продукції.

Із змісту наведених норм матеріального права випливає, що тягар доказування наявності недоліку товару лежить на споживачеві (в даному випадку на позивачеві), а за доведеності цього факту продавець для звільнення себе від цивільно-правової відповідальності, встановленої ст. 678 ЦК України відповідальності, повинен довести факт виникнення цього недоліку внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару ( ч. 2 ст. 679 цього Кодексу). Так, як вбачається із відповіді відповідача на заяву-вимогу позивача, останнім заперечувався факт продажу позивачу товару не належності якості, на посвідчення чого позивачу надавався сертифікат відповідності.

В той же час, суд позбавлений всебічно, обєктивно зясувати обставини щодо наявності в газоблоках придбаних у відповідача істотного недоліку, оскільки позивачем не було заявлено клопотання про проведення експертизи їх якості, хоча останньому неодноразово розяснювалось його право заявити таке клопотання.

Доводи позивача про те, що придбання товару неналежної якості підтверджується лабораторними дослідженнями не заслуговують на увагу, оскільки із поданих протоколів (а.с.6-7) та додатку до протоколу не вбачається, що товар є неналежної якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається із п. ч. 2 ст. 22 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, завдання відповідачем йому душевних страждань.

Щодо витрат на здійснення транспортування газоблоків, суд зазначає, що вказані вимоги позивачем не доведені належними та допустими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця Хомин ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми сплаченої за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця Хомин ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми сплаченої за товар неналежної якості та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.