АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №761/28651/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/467/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
26 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй та ОСОБА_2 у власність по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі з 05.08.1995 р. по 09.12.2004 р. Під час перебування у шлюбі у липні 1996 р. ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 за спільні кошти. Дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних частках.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

10 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що про порушення свого права власності на житло вона дізналася лише у 2014 році з отриманням копії рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а тому строк позовної давності нею не пропущено.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.1995 року, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу, видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис № 1470).

09 грудня 2004 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 807).

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1.

Квартиру придбано на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу № 2-0005/96 від 31 липня 1996 року, укладеного на Київській Біржі Нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, Шевченківським районним судом м. Києва в 2007 році розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зокрема квартири АДРЕСА_1.

Ухвалене Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 10.04.2007 р. скасовано 17.10.2007 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2008 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої зроблено заяву відповідачем, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно з ст. 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що право власності ОСОБА_1 було порушено ще у 2007 році, про порушення свого права вона була обізнана, про що свідчить її звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_2, вона там проживати не може через неприязні стосунки з колишнім чоловіком.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, так як право позивача було порушено ще у 2007 році, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді