АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5705/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Морозов М.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Конюшкіна М.В.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитяча християнська література", поданою представником за довіреністю Корнюшкіним Миколою Володимировичем, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитяча християнська література", третя особа - генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитяча християнська література" ОСОБА_3 про захист трудових прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, позовні вимоги за яким неодноразово уточнював шляхом збільшення розміру позовних вимог та в частині їх предмету, остаточно просив:

1. зобов'язати ТОВ «Дитяча християнська література» на підставі Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року внести запис до трудової книжки ОСОБА_1, відповідно до якого прийняти ОСОБА_1 з 01 лютого 2014 року на посаду заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з посадовим окладом згідно штатного розпису відповідно до наказу №01/01-2014 ДХЛ від 28 січня 2014 року;

2. скасувати наказ ТОВ «Дитяча християнська література» №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» у зв'язку з прогулом згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП;

3. зобов'язати ТОВ «Дитяча християнська література» поновити ОСОБА_1 з 17 квітня 2014 року на посаді заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література»;

4. стягнути з ТОВ «Дитяча християнська література» заробітну плату за лютий-березень 2014 року у сумі 16492,55 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2014 року по грудень 2014 року та з січня 2015 року по лютий 2015 року в сумі 134489,47 грн. (з урахуванням індексу інфляції за травень-грудень 2014 року) та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 4066,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі Наказу товариства №01/01-2014ДХЛ від 28 січня 2014 року позивача прийнято на роботу на посаду заступника генерального директора з 01 лютого 2014 року, проте запису до трудової книжки внесено не було, що підтверджено даними складеного Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області Акту перевірки додержання суб"єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов"язкове державне соціальне страхування, яка була проведена з 23 по 24 липня 2014 року.

Незаконність звільнення пояснює наступним.

23 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відпустки за власний рахунок на період з 23 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року. Заявою від 23 квітня 2014 року просив виплатити заробітну плату за лютий та березень 2014 року, виплату здійснити до 30 квітня 2014 року.

30 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення з 30 квітня 2014 року на підставі ст.38 КЗпП України у зв"язку із невиплатою заробітної плати. Заява розглянута не була. Проте, 23 липня 2014 року позивач дізнався, що його звільнено з 17 квітня 2014 року відповідно до наказу №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв"язку з прогулом без поважних причин.

Позивач зазначає, що у нього не витребовувались пояснення щодо обставин прогулу у квітні 2014 року, у зв"язку із чим вважає, що дисциплінарне стягнення було застосовано незаконно.

Обґрунтовуючи розмір невиплаченої заробітної плати за лютий-березень 2014 року, позивач, з урахуванням уточнень на а.с.102-106, зазначає, що, виходячи з даних відповіді ДПІ у Дніпровському районі м.Києва (лист. №373/л/26-53-18-05-39 від 16 вересня 2014 року) сума нарахованої та виплаченої заробітної плати за цей період склала 21000 грн. та, з урахуванням індексу інфляції за цей період, до виплати підлягає 21590,75 грн. Фактично позивач отримав 5098,20 грн., тому стягненню підлягає сума 16492,55 грн.

Виходячи з даних зазначеної відповіді, позивачем обраховано, що середньоденний заробіток становить 525 грн. (40 відпрацьованих днів у лютому-березні 2014 року).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

зобов'язати ТОВ «Дитяча християнська література» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про прийняття ОСОБА_1 з 01 лютого 2014 року на посаду заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з посадовим окладом згідно штатного розпису відповідно до наказу від 28 січня 2014 року №01/01-2014 ДХЛ;

скасувати наказ ТОВ «Дитяча християнська література» №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» у зв'язку з прогулом згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП;

зобов'язати ТОВ «Дитяча християнська література» поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з 17 квітня 2014 року;

стягнути з ТОВ «Дитяча християнська література» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31950 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати з один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Дитяча християнська література" та ОСОБА_3 подано апеляційні скарги, у яких просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволення позовних вимог.

В апеляційних скаргах посилаються на те, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог закону та прав позивача.

Так, зазначають, що на час прийняття позивача на роботу офіс товариства та всі робочі місця працівників знаходились у м.Києві по вул. Дружківській, 10.

На 01 березня 2014 року був запланований переїзд офісу, що фактично і відбулося. Новим місцем розташування офісу є адреса - Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Горенка, вул. Кільцева, 12-М.

На зміну адреси роботи позивач не погодився та попередив про свій намір звільнитися.

31 березня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки за власний рахунок на період з 01 по 22 квітня 2014 року. Роботодавцем роз"яснено, що право на таку відпустку обмежено 15 календарними днями, і що до роботи працівник повинен стати 16 квітня 2014 року. 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 (директор товариства) надав розпорядження головному бухгалтеру підготувати наказ про відпустку, про що було повідомлено позивача.

Після цього позивач на роботі не з"являвся, хоча йому, зокрема особисто директором, пропонувалося стати до роботи. У телефонній розмові 16 квітня 2014 року з працівниками товариства позивач повідомив, що відмовляється з"являтися на роботу, причини неявки пояснювати не збирається, у зв"язку із чим був складений акт від 16 квітня 2014 року. У зв"язку із неявкою позивача на наступний день видано наказ про його звільнення.

З огляду на викладене, особи, які подають апеляційні скарги, зазначають, що викладені у позовній заяві обставини написання заяв від 23 квітня 2014 року не відповідають фактичним обставинам.

Окрім того, вважають необґрунтованим висновок суду, що від позивача не вимагались письмові пояснення про причини неявки на роботу, чим порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення. Зазначають, що у телефонній розмові від 16 квітня 2014 року пропонувалось їх надати, що підтвердили опитані судом свідки, покази яких, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, безпідставно не були взяті до уваги, та судом не зазначено, з якими конкретно матеріалами справи вони не узгоджуються.

В судовому засіданні представник відповідача та третя особа ОСОБА_3 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Позивач проти доводів апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та третьої особи, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що позивач працював на посаді заступника генерального директора ТOB «Дитяча християнська література» з 01 лютого 2014 року.

При прийнятті позивача на роботу у ТОВ «Дитяча християнська література» у його трудову книжку не було внесено запису про працевлаштування, у зв"язку із чим суд дійшов висновку про задоволення цієї вимоги.

З висновком суду в цій частині колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на досліджених у справі доказах, доводами апеляційної скарги не спростовується.

Судом також установлено, що позивач був відсутній на роботі 16 та 17 квітня 2014 року без поважних причин, оскільки його заява від 31 березня 2014 року про надання відпустки за власний рахунок з 01 по 22 квітня 2014 року з резолюцією генерального директора товариства від 01 квітня 2014 року, була погоджена частково, а саме про надання такої відпустки на 15 днів до 15 квітня 2014 року.

17 квітня 2014 року наказом №05/04-2014-ДХЛ генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» ОСОБА_3 позивача звільнено з роботи з 17 квітня 2014 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Підставою для видання наказу став Акт про відсутність працівника на роботі від 16 квітня 2014 року, складений головним бухгалтером Проценко Я.А. та начальником відділу збуту Наваліхіною С.П., яким вони засвідчили, що у зв"язку з відсутністю позивача на робочому місці в телефонному режимі йому запропоновано повідомити причини своєї неявки на роботі та надати з цього приводу письмові пояснення. На цю пропозицію позивач заявив, що про причини неявки він розмовляти не буде і будь-яких пояснень надавати не буде. Акт затверджено підписом директора та печаткою підприємства.

Встановивши факт відсутності позивача на роботі 16 та 17 квітня 2014 року без поважних причин, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення в порушення ст.149 КЗпП України відповідач не зажадав від позивача пояснень з цього приводу, оскільки відхилив як доказ дані Акту від 16 квітня 2014 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З матеріалів справи убачається, що 31 березня 2014 року позивачем подано заяву про надання відпустки за власний рахунок з 01 квітня 2014 року по 22 квітня 2014 року, проте така відпустка була надана з 01 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року у відповідності до ст.84 КЗпП України, ст.26 Закону України «Про відпустки» на підставі наказу №04/04-2014-ДХЛ від 01 квітня 2014 року, про що позивача було повідомлено, відтак судом першої інстанції вірно установлено, що 16 та 17 квітня 2014 року позивач не з»явився на роботу без поважних причин.

Проте, висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури звільнення є помилковими, та такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи убачається, що позивачу в телефонному режимі було запропоновано надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі, проте ОСОБА_1 відмовився і на роботу не з»явився, що підтверджено даними Акту від 16 квітня 2014 року, складеного працівниками ТОВ «Дитяча християнська література» та затвердженого Генеральним директором підприємства.

З матеріалів справи також убачається та підтверджено позивачем, що заява про виплату заробітної плати від 23 квітня 2014 року, заява про надання відпустки за власний рахунок з 23 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року від 23 квітня 2014 року, заява про звільнення з 30 квітня 2014 року від 30 квітня 2014 року направлялись позивачем на адресу відповідача поштовими відправленнями.

Висновки суду в тій частині, що Акт від 16 квітня 2014 року складено працівниками підприємства, які можуть бути заінтересовані у вирішенні справи, ґрунтується на припущеннях. Проте, ці особи були допитані в судовому засідання в якості свідків і дані їх показів належними та допустимими доказами не спростовано, доказів, які суперечили б показам цих свідків, матеріали справи не містять.

За змістом ст.149 КЗпП України обов»язком власника є до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від працівника письмові пояснення, що відповідачем дотримано. Відсутність таких пояснень в даному випадку не перешкоджає застосуванню дисциплінарного стягнення та не свідчить про порушення процедури звільнення, оскільки даними Акту від 16 квітня 2014 року підтверджено відмову працівника надати відповідні пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

З матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_1 повідомлено про видання наказу від 17 квітня 2014 року про звільнення, а також необхідність отримання його копії, трудової книжки та розрахунку, що підтверджено даними Акту від 17 квітня 2014 року, складеного працівниками ТОВ «Дитяча християнська література» та затвердженого Генеральним директором підприємства, проте ОСОБА_1 до товариства не з»явився.

В суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що на роботу не з»являвся до липня 2014 року, мотивуючи невиплатою в період його роботи заробітної плати.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування наказу ТОВ «Дитяча християнська література» №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» у зв'язку з прогулом згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП; зобов'язання ТОВ «Дитяча християнська література» поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з 17 квітня 2014 року, оскільки при звільненні були дотримані вимоги законодавства і порядок застосування дисциплінарного стягнення.

Відтак, не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з ТОВ «Дитяча християнська література» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до ухвалення рішення судом першої інстанції в розмірі 31950 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за лютий та березень 2014 року не оскаржується, відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу ТОВ «Дитяча християнська література» №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» у зв'язку з прогулом згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП; зобов'язання ТОВ «Дитяча християнська література» поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з 17 квітня 2014 року; стягнення з ТОВ «Дитяча християнська література» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 31950 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитяча християнська література", подану представником за довіреністю КорнюшкінимМиколою Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу ТОВ «Дитяча християнська література» №05/04-2014 ДХЛ від 17 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» у зв'язку з прогулом згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП; зобов'язання ТОВ «Дитяча християнська література» поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора ТОВ «Дитяча християнська література» з 17 квітня 2014 року; стягнення з ТОВ «Дитяча християнська література» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 31950 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.А. Кабанченко