У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» (далі - ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 липня 2012 року по 28 січня 2014 року в розмірі 41 365 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона працювала на посаді інженера І категорії у ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут». Згідно наказу від 26 червня 2012 року № 156/К її звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільненні їй нарахована, але не виплачена заробітна плата, як це передбачено ст. 116 КЗпП України. Заборгованість із заробітної плати позивачем стягнуто за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 липня 2012 року, у справі № 2н/1326/1058/2012, а 28 січня 2014 року отримано заборгованість згідно із указаним рішенням суду.

Посилаючись на те, що відповідачем затримано розрахунок при звільненні, просила стягнути з нього на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України з 01 липня 2012 року по 05 лютого 2014 року у розмірі 41 365 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 серпня 2012 року по 28 січня 2014 року у розмірі 25 802 грн 28 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2014 року виправлено арифметичну помилку та зазначено, що стягненню підлягає 37 065 грн 18 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2014 року та ухвалу Франківського районного суду м. Львова 09 вересня 2014 року змінено, зменшено розмір стягнення з ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15 липня 2012 року до 28 січня 2014 року до суми 7 172 грн 60 коп. без урахування обов'язкових податків і платежів. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді інженера І категорії у ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут». Згідно наказу від 26 червня 2012 року № 156/К її звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільненні їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Повний розрахунок з позивачем проведено 28 січня 2014 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 перед звільненням складала 102 грн 39 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗПП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 цього ж Кодексу визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з абзацом другим пункту восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до абз. 3 п. 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становила 102 грн 39 коп., а число робочих днів - 4,5 (7 робочих днів у квітні та 2 робочих дні у травні 2012 року), правильно вважав, що період затримки у виплаті ОСОБА_2 належних сум - 85,5 робочих днів, тобто з 01 липня 2012 року по 28 січня 2014 року, тому сума виплати становить 7 172 грн 60 коп.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, початок перебігу часу затримки розрахунку з 01 липня 2012 року.

Доводи касаційної скарги про те, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку повинно проводитися з дня звільнення, тобто з 26 червня 2012 року, не заслуговують на увагу, оскільки звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_2 просила стягнути вказані суми саме з 01 липня 2012 року, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук