Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/64/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Фомічов С. Є.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.02.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Голованя А.М.

Карпенка О.Л.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3, в частині зняття з реєстраційного обліку відповідача, залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 20 лютого 2013 року позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1. Попереднім власником даної квартири була юридична особа - приватне підприємство «ВАГРАН». Після набуття у власність вище зазначеної квартири, нею, було виявлено, що в даній квартирі зареєстрований та проживає відповідач. Неодноразові її звернення до відповідача з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру не були взяті до уваги, проте пояснював, що дану квартиру отримано його матір'ю у 90-х роках по ордеру як службове житло, та як він зареєстрований за даною адресою виїжджати не буде. У відповідь на звернення до Кіровського ВМ КМВ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області з повідомленням про неправомірні дії відповідача її було зазначено, що в даній ситуації вбачаються цивільно-правові відносини і було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Крім того, вона не має вільного доступу до належного їй помешкання, не може вільно розпоряджатися ним та вимушена сплачувати додаткову суму комунальних платежів за газ, водопостачання та водовідведення.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 -114, 70 грн. внесеного судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування судового рішення, так як воно, на думку скаржника, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд неповно з'ясував дійсні обставини справи та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_5 представника ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти її доводів ОСОБА_6 представника ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 579 та посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Зазначене підтверджено також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 630676 від 20 лютого 2013 року згідно якого підставою виникнення права власності є договір купівля-продажу, серія та номер: 579, виданий 20 лютого 2013 року, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Згідно довідки № 216 від 07 листопада 2013 року, виданої приватним підприємством «Вагран», відповідач ОСОБА_4, зареєстрований та проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області відповідач зареєстрований за вказаною адресою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Втрата права користування спірною квартирою відповідача тягне за собою його виселення, без надання іншого житлового приміщення.

Тобто, ОСОБА_3 є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна від 20 лютого 2013 року, укладеного з продавцем ПП «Вагран», якому відчужувана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради Кіровоградської області 20 жовтня 2004 року за номером 651, та у той же час позивач не може здійснити своє право на користування та розпорядження майном через те, що відповідач займає квартиру без будь-яких на те підстав. Свідоцтво про право власності є належним доказом переходу права власності на квартиру до продавця, який у свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2013 року продав квартиру позивачу.

З часу продажу квартири новому власнику, ПП «Вагран» передав всі повноваження власника, у тому числі право користування проживання в квартирі, разом з тим, новий власник квартири своєї згоди на вселення до квартири та проживання в квартирі відповідача не давав, з огляду на що, відповідач, який хоча і був зареєстрований з 1996 року, не набув права проживання та користування квартирою, а відтак вимоги позивача суд вважав законними та обґрунтованими.

Відповідач, його представник, заперечуючи вимогам позивача, ні спростував їх, його реєстрація в спірній квартирі та факт проживання близько 16 років в ній не є підставою набуття на неї права користування.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Рішення суду повинне бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство, згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, та довести шляхом надання належних і допустимих доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції не мав достатніх підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та його виселення з вказаної квартири, без надання іншого житлового приміщення.

Інших належних і допустимих доказів, які б давали підстави погодитися з доводами позивача в тій частині, що відповідач займає приміщення кімнати без законних на те підстав, матеріали справи не містять.

Разом з тим, саме позивач, з огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язаний довести ці обставини, оскільки на них ґрунтуються його позовні вимоги про виселення.

Доводи позивача в тій частині, що він є єдиним законним власником квартири, а відтак і має право вимагати усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та його виселення без надання іншого житлового приміщення, не є достатньою підставою для задоволення позову.

Позивачем не доведено існування обставин, на які він посилається та які б, попри передбачені ст.ст. 47, 48 Конституції України, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 132 ЖК України положення щодо гарантій права громадян на житло, давали підстави для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їхнім сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей.

Згідно ч.1 ст.1 цього Закону сфера його дії поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше 5 років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Таким чином, оскільки відповідач на законних підставах проживав у зазначеному гуртожитку, він не може бути виселеним з нього без попереднього надання йому іншого житла.

За таких обставин рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 жовтня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді