Справа № 342/464/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2445/2015
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Городенківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними, скасування рішень міської ради та державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Городенківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними, скасування рішень міської ради та державних актів на право приватної власності на земельну ділянку.

Рішенням Городенківського районного суду від 1 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. При вирішенні спору судом не враховано всіх обставин справи, а тому безпідставно відмовлено у задоволенні позову. Зокрема, поза увагою суду залишились дані квартальної зйомки 1954 року м. Городенки, відповідно до яких суміжною до прибудинкової території житлового будинку №4 по вул. С. Бандери є прибудинкова територія будинку № 40 по вул. Шевченка. Межі прибудинкової території будинку, в якому він проживає, підтверджуються також і копією експлікації (квартальної зйомки) від 27 лютого 1992 року та листом міської ради від 12 березня 2008 року №95. Однак, в порушення вимог земельного законодавства Городенківська міська рада віднесла земельну ділянку між їхніми будинками до земель запасу міської ради, чим змінила її цільове призначення.

Також вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_5 та необґрунтовано ухвалою від 03 вересня 2015 року відмовив у призначенні судової земельно-технічної експертизи.

Посилаючись на вищезазначені обставини просив ухвалу та рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Городенківської міської ради та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення прийняті міською радою в межах її повноважень, підстави для визнання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки по вул. Шевченка, 40 в м. Городенка незаконними відсутні. А тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без згоди жильців їхнього будинку № 4 отримали у власність частину земельної ділянки, яка є прибудинковою територією цього будинку. В результаті приватизації квартири в цьому будинку в нього виникло право користування частиною прибудинкової території, однак в результаті дій відповідачів таке його право порушено. А тому рішення Городенківської міської ради та видані на їх підставі державні акти є незаконними та підлягають до скасування.

Як правильно встановлено судом та вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6, який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_1, є співвласником квартири №3 багатоквартирного будинку № 4 по вул. С.Бандери (колишня 1-шого Травня) в м. Городенка (а.с.46,47). Вказаний будинок є спільною сумісною власністю власників всіх чотирьох квартир, відповідно не перебуває на балансі ЖРЕП (а.с.48).

Статтею 42 ЗК України передбачено, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування обєднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території визначається співвласниками. У випадку приватизації частини квартир житлового будинку питання про користування прибудинковою територією вирішується шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та їхніх приміщень у вартості будинку і споруд.

Матеріалами справи підтверджується, що в травні 2007 року власники квартир багатоквартирного будинку № 4 по вул. С. Бандери зверталися до Городенківської міської ради із заявою щодо визначення (встановлення) меж прибудинкової території з метою приватизації земельної ділянки відповідно до ст.42 ЗК України (а.с.49-51).

В засіданні апеляційного суду з пояснень сторін зясовано, що межі земельної ділянки прибудинкової території будинку по вул. С.Бандери, 4, суміжної із земельною ділянкою по вул. Шевченка,40 встановлені не були.

При цьому, як пояснив ОСОБА_2, таку бездіяльність відповідача він в судовому порядку не оскаржував.

Відповідно, апеляційним судом встановлено, що у визначеному законом порядку земельна ділянка позивачу не надавалась.

Аналогічно в звязку із відсутністю юридично оформленого обєднання співвласників багатоквартирного будинку не вирішувалося питання і стосовно передачі йому у власність чи користування такої земельної ділянки (а.с.52).

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із положеннями ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції Закону, чинній на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

При цьому право власності на земельну ділянку відповідно до норм ст.ст.125, 126 ЗК України посвідчується державним актом.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А отже, оскільки державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа №6- 93цс13), які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими, в тому числі для всіх судів України .

Встановлено, що на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ПНВП «Укрспецтехнологія» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Шевченка, 40 в м. Городенка (а.с.71-96).

Згідно із актом встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування гр. ОСОБА_4 інженером-землевпорядником Івано-Франківського представництва ПНВП «Укрспецтехнологія» ОСОБА_7 в присутності землекористувача та представників суміжних землекористувачів проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,0302 га, що знаходиться за адресою вул. Шевченка, 40/1 м. Городенка. При цьому як видно зі змісту акту межі в натурі проходять з півночі гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; зі сходу землі міської ради загального користування (заїзд з вул. ОСОБА_13), землі ОСОБА_3; з півдня гр. ОСОБА_14 (а.с.75).

Аналогічно 19 грудня 2008 року проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,0301 га по вул. Шевченка, 40/2 в м. Городенка, землекористувачем якої є ОСОБА_3 З акту встановлення та узгодження зовнішніх меж видно, що межі проходять з півночі гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; зі сходу землі міської ради загального користування (заїзд з вул. ОСОБА_13); з півдня гр. ОСОБА_14; із заходу гр. ОСОБА_4, ОСОБА_16 (а.с.90).

Зі змісту цих актів також вбачається, що ніяких заперечень з боку суміжників та їх представників щодо існуючих меж земельних ділянок немає, що підтверджується їхніми підписами в актах.

Зясовано, що власником та розпорядником земельної ділянки, на якій розташований будинок №4 по вул. С.Бандери є Городенківська міська рада (а.с.52).

Крім того, як вбачається із змісту акту від 1 квітня 2013 року комісія у складі заступника міського голови з виконавчої роботи ОСОБА_17, провідного спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_18, начальника КП «Городенка-житлосервіс» ОСОБА_19 дійшла висновку, що між будинковолодіннями по вул. С.Бандери,4 та вул. Шевченка,40 є землі запасу міської ради, які на даний час використовуються як спільний заїзд до вищезазначених житлових будинків. При цьому висновок зроблено комісією з врахуванням матеріалів квартальної зйомки, виготовленої Коломийським МБТІ в 1960-х роках (а.с.59).

З матеріалів справи видно, що рішенням Городенківської міської ради від 5 листопада 2008 року №1489 у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 302 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Т. Шевченка, 40 (а.с. 73).

Також 15 січня 2009 року сесією Городенківської міської ради прийнято рішення №1704 про затвердження ОСОБА_3 технічного звіту по виготовленню державного акту на право власності та передачу останньому безплатно у власність земельної ділянки площею 301 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Шевченка, 40/2 (а.с.87).

На підставі зазначених рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно 1 червня 2009 року та 3 червня 2009 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.6,7).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що оскаржувані ОСОБА_2 рішення про надання відповідачам у власність земельних ділянок прийняті Городенківською міською радою в межах її компетенції, а відповідно на законних підставах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано державні акти на право власності на земельну ділянку. Отож, зважаючи на ці обставини місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не обґрунтовано необхідність захисту свого права - порушеного, невизнаного чи оспореного, а тому вірно з цих підстав відмовив у задоволенні заявлених ним вимог.

При цьому місцевий суд обґрунтовано вважав недоцільним застосування позовної давності при вирішенні спору, оскільки ним не встановлено порушення субєктивного права позивача.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Городенківського районного суду від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_20