У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Малько О.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору в сумі 11385 грн. 70 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 11 629 грн. 30 коп..

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що висновок суду про взяття кредиту в розмірі 6000 грн. не відповідає обставинам справи, оскільки у його заяві від 27.06.2007 року встановлено кредитний ліміт у сумі 1650,00 грн., а у витягу з особового рахунку вказано суму кредитного ліміту - 4850 грн.. Також у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.06.2007, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 30.04.2014 року вказано, що сума отриманого кредиту складає 4848,43 грн.

Пояснює, що в заяві від 27.06.2007 року, в позовній заяві, в документі "Виписка по особовому рахунку ОСОБА_3", в документі "Розрахунок заборгованості за договором б/н від 27.06.2007, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_3, станом на 30.04.2014 року зазначено різні розміри кредиту та використовуються різні умови сплати по кредиту (тарифи), отже висновки суду про розмір заборгованості не відповідають умовам встановленим в договорі.

Вказує, що позивач фактично зловживав своїми правами, а саме збільшив умови сплати за користування кредитом, шляхом введення нових тарифів, що призвело до того, що позичальник постійно сплачував не за тіло кредиту, а за послуги, нові тарифи, не передбачені договором.

Вказує, що звертався в суд із заявою від 25.11.2014 року про застосування строку

________________________________________________________________________

Справа № 569/9499/14-ц Головуючий в суді І інстанції - Крижова О.Г.

Провадження № 22-ц/787/688/2015 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

давності. Строк позовної давності по штрафах та пені, згідно ст. 258 ЦК України складає один рік. Однак, суд першої інстанції вказану норму матеріального права не застосував.

Згідно договору (заяви від 27.06.2007 року) термін кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Картка видана 27.06.2007 року. Термін дії картки встановлено не більше трьох років. Просить застосувати строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України та скасувати оскаржуване рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між ПАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9).

У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_3 (а.с. 60), розмір якої, станом на 30.04.2014 року, становить 11385,70 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги стосовно збільшення банком кредитного ліміту та, відповідно, різного розміру кредитного ліміту у заяві позичальника на отримання кредиту та виписці по особовому рахунку ОСОБА_3, змін умов сплати за користування кредитом, шляхом введення нових тарифів колегія суддів виходить з того, що згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 3.2. Умов та правил надання банківських послуг за вказаним кредитним договором визначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає банку право в будь-який момент змінити (збільшити чи зменшити) кредитний ліміт.

Пунктом 3.3. вищезазначених Умов закріплено, що підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Держателя щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Отже, збільшення кредитного ліміту банком було проведено відповідно до положень, укладеного між сторонами договору.

За положеннями ст.ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наданої в розпорядження суду виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 (а.с. 60) вбачається, що востаннє ОСОБА_3 було внесено платіж на його кредитну картку НОМЕР_2 17 грудня 2011 року в розмірі 150 грн. (а.с. 74).

Таким чином, у грудні 2011 році ОСОБА_3 вчинено дію, яка свідчить про часткове виконання обов"язків по договору.

Отже, у даному випадку відбулось переривання строку позовної давності відповідно до чинного законодавства, а значить за положеннями ч. 3 ст. 264 ЦК України з 17 грудня 2011 року перебіг строку позовної давності починається заново.

З моменту внесення ОСОБА_3 у грудні 2011 року платежу на його кредитну картку до подання ПАТ КБ "ПриватБанк" 19 червня 2014 року позову до суду минуло 2 роки і 6 місяців.

Таким чином, строк позовної давності не пропущено, підстав для задоволення поданої ОСОБА_3 до суду першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності немає.

Також відсутні підстави для застосування положень ст. 258 ЦК України, оскільки стягнення штрафних санкцій прямо передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 13 зворот).

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо обгрунтованості позову, ОСОБА_3 не надано і судом їх не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.