АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2105/13-ц 22-ц/774/175/К/15
Справа № 213/2105/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/175/К/15 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія - 27 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, визнання права власності на нерухоме майно, зобов'язання передати документи на квартиру та виселення з квартири.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" (надалі - ТОВ "Вердикт Фінанс") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (надалі - ВАТ "Сведбанк") та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0307/0808/71-201, за умовами якого ВАТ "Сведбанк" надав ОСОБА_3 кредит в сумі 40 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути не пізніше 20.08.2028 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором від 20 серпня 2008 року відповідач передала в іпотеку ВАТ "Сведбанк" трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

02 лютого 2012 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ "Сведбанк", передало ТОВ "Вердикт Фінанс" на підставі договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року.

Крім того, 02 лютого 2012 року ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Вердикт Фінанс" уклали договір про відступлення права за іпотечним договором від 20 серпня 2008 року.

ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед ТОВ "Вердикт Фінанс", що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Уточнивши позовні вимоги ТОВ "Вердикт Фінанс" просило суд: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №0307/0808/71-201 від 20.08.2008 року в сумі 72884,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року є еквівалентом 699691,70 грн. перед ТОВ "Вердикт Фінанс" звернути стягнення на предмет іпотеки - 3-кімнатну квартиру загальною площею 56,2 кв.м., житловою 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 147750,00 грн. шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки; зобов'язати ОСОБА_3 передати позивачу всі необхідні документи, що характеризують вищевказаний об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру) та інші документи передбачені Постановою КМУ №703 від 22.06.2011 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно"; виселити ОСОБА_3 з вищевказаної квартири, а також стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1592,20 грн..

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ "Вердикт Фінанс" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, судом не взято до уваги, що винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не пов'язане з відчуженням майна, оскільки при винесенні такого рішення не відбувається автоматичного відчуження на майно (передачі майна у власність іншій особі), а саме, позбавлення позичальника/майнового поручителя права володіння, користування та права розпорядження іпотечним майном.

Зазначив, що можливо дане рішення не буде реалізоване позивачем. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року носить тимчасовий характер, і позивач в майбутньому, після втрати чинності цього Закону, матиме право реалізувати рішення суду про звернення стягнення на майно.

Також вказує, що цей Закон суперечить ст. 22 Конституції України, оскільки значно звужує (позбавляє) права позивача/іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка просила відхилити апеляційну скаргу залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії якого інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Суд зазначив, що вказаний закон розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, які склались між сторонами по справі, оскільки квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за споживчим кредитом, наданого їй ВАТ "Сведбанк" в іноземній валюті. Загальна площа вказаної квартири не перевищує 140 кв.м., яка є місцем постійного проживання боржника та майнового поручителя в одній особі - ОСОБА_3 Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Вердикт Фінанс", оскільки протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказане іпотечне майно не може бути примусово відчужене.

Крім того, судом звернуто увагу на те, що сума заборгованості за кредитним договором є спірною та представником позивача не доведено направлення ОСОБА_3 повідомлення про зміну іпотекодержателя та вимоги щодо повернення суми боргу за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на квартиру до пред'явлення позову до суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20.08.2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого стало ПАТ "Сведбанк", та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0307/0808/71-201, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 40 000 доларів США на строк по 19.08.2028 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти надані за цим договором призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником і ОСОБА_6 з метою придбання 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1. За умовами договору позичальник здійснює погашення кредиту щомісяця шляхом внесення фіксованих платежів в розмірі 455,00 доларів США у термін до 20 числа кожного місяця (а.с.7- 13 т.1).

Із копії заяви на видачу готівки №3023745/0413 від 20.08.2008 року слідує, що ОСОБА_3 отримала кошти за кредитним договором в сумі 40000 доларів США, еквівалент у гривнях склав 193744,00 грн. (а.с.60 т.1).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20.08.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 0307/0808/71-201-Z-1, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1, має загальну площу 56,2 кв.м., житлову 39,8 кв.м. складається з 3-х кімнат в придатному для житла стані. Інвентаризаційна оцінка предмета іпотеки становить 19384 грн. За згодою сторін, предмет іпотеки було оцінено в 51032 долара США 91 цент. За домовленістю сторін, строк позовної давності за будь-якими вимогами іпотекодержателя, що випливають з цього договору встановлена тривалістю 10 років (п.20 договору). Одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору нотаріусом накладено заборону відчуження предмета іпотеки (а.с.14-17, 116-119 т.1).

Договір іпотеки було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 26.08.2008 року. Реєстратор - приватний нотаріус Дацко Я.О., реєстраційний номер 7795503 (а.с.96-97 т.2).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.08.2008 року ОСОБА_3 придбала в ОСОБА_6 трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстровано в реєстрі за №8026 (а.с.58-59, 128-129 т.1). Розрахунок із продавцем квартири здійснено в повному обсязі (а.с.130 т.1). ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на нерухоме майно - вищевказану придбану нею квартиру в КП ДОР "Криворізьке БТІ", дата проведення реєстрації: 26.08.2008 року, що підтверджується копію витягу про право власності на нерухоме майно (а.с.133 т.1).

Із технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 слідує, що квартира розташована на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку, складається з трьох кімнат, житлова площа квартири 39,8 кв.м., загальна площа квартири - 56,2 кв.м. (а.с.134-135 т.1).

ОСОБА_3 зареєстрована за вищевказаною адресою з 04.09.2008 року (а.с.68 т.1).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Спеціальним договором, по суті спрямованим на передачу права вимоги, є договір факторингу.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. За ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

02.02.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником ВАТ "Сведбанк", і ТОВ "Вердикт Фінанс" укладено договір факторингу №11, відповідно до п.2.1, п.2.2 якого: клієнт відступив Факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, встановленому даним Договором. З моменту відступлення прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей стають дійними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов'язані з ним права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом з відступленням права вимоги заборгованості, згідно з цим договором, клієнт відступає факторові права за договорами забезпечення, про що сторони одночасно підписують Договір про відступлення права вимоги за Договорами забезпечення. В день укладення Договору про відступлення прав за Договорами забезпечення - Клієнт, а саме Банк здійснює всі необхідні дії щодо реєстрації зміни особи заставодержателя та/або Іпотекодержателя в Держаному реєстрі іпотек, в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно п. 2.5. цього Договору Банк зобов'язався протягом 5 робочих днів, наступних за розрахунковою датою та датою укладення правочину щодо відступлення Прав вимоги за Договорами, надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення Банком прав вимоги заборгованості та відповідно Права вимоги за Договорами забезпечення. При цьому, зобов'язання щодо відправки таких повідомлень було покладено на ПАТ "Сведбанк" без участі ТОВ "Вердикт Фінанс" (т. 1 а.с. 37).

Ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

За змістом ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно ст. 514 та ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом і заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч.1 ст.1082 ЦК України).

01 квітня 2011 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Франко Пак" було укладено договір №2 про надання послуг (т. 3 а.с. 99 - 102), за умовами якого ТОВ "Франко Пак" взяло на себе зобов'язання по виготовленню та направленню документів з інформацією наданою ПАТ "Сведбанк", у зв'язку з чим останнім, на виконання умов договору факторингу №11 від 02.02.2012 року, було направлено на адресу ОСОБА_3 зазначену у кредитному договорі (АДРЕСА_2) рекомендоване повідомлення про відступлення Банком прав вимоги заборгованості та відповідно Права вимоги за Договорами забезпечення на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" (т. 2 а.с. 99).

Також, в матеріалах справи є дані про те, що ТОВ "Вердикт Фінанс" за вих. № 2338 від 02.04.2013 року надсилало на адресу відповідача ОСОБА_3 зазначену у кредитному договорі (АДРЕСА_2) повідомлення про порушення забезпеченого обтяження, в якому боржника було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується копію повідомлення в матеріалах справи (а.с.101-104). Зазначене повідомлення не було отримане ОСОБА_3 та повернулося на адресу відправника у зв'язку з закінченням строку зберігання.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона не проживала за даною адресою, а тому не було підстав для направлення зазначених повідомлень на поштову адресу: АДРЕСА_2, колегією суддів відхиляються, оскільки при укладенні кредитного договору № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року (п. 10.9) сторони погодили між собою, що усі повідомлення за цим договором вважаються належним чином відправленими Банком, якщо вони направлені на адресу Позичальника, вказану нею у реквізитах цього Договору (тобто на адресу: АДРЕСА_2), або на адресу Позичальника, повідомлену відповідно з п.п. 5.1.6, п. 5.1. цього Договору.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення нею ПАТ "Сведбанк" у порядку п.п. 5.1.6, п. 5.1. кредитного договору № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року про зміну місця проживання, а тому всі письмові повідомлення правомірно направлялися на адресу, зазначену у кредитному договорі.

Крім того, ТОВ "Вердикт Фінанс" за вих. № 8761 від 11.10.2013 року надсилало на адресу відповідача ОСОБА_3 повідомлення про порушення забезпеченого обтяження, в якому боржника було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, та яке було нею отримано 16.10.2013 року (а.с. 105-107).

Отже, висновок суду першої інстанції в частині відсутності доказів про передачу документації по договорах факторингу та не повідомлення про це боржника не відповідає встановленим обставинам справи.

У п. 3.1. кредитного договору № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року сторони погодилися, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 455,00 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 20 числі кожного місяця (т. 1 а.с. 7-13).

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, щомісячні платежі на погашення заборгованості сплачувала не у повному обсязі, а останній платіж було здійснено 30.03.2010 року (т. 2 а.с. 132-133, 193-237), у зв'язку з чим станом на 17.03.2014 року має прострочену заборгованість у розмірі 72 884,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року є еквівалентом 699 691,70 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 38 376,00 доларів США, заборгованості по відсоткам - 27 119,55 доларів США, пені - 7 389,00 доларів США (т. 2 а.с. 132-133).

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що розрахунок заборгованості є невірним, оскільки не відображає всіх сум сплачених нею на погашення заборгованості за кредитним договором, колегією суддів відхиляються, оскільки цей розрахунок повністю узгоджується із відомостями наявними у виписці по особовому рахунку відповідача (т. 2 а.с. 2-49, 193 - 237), а відповідачем не надано жодного письмового доказу на його спростування.

Посилання відповідача на те, що виписки з особового рахунку не відображають всіх сум, внесених ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості, колегією суддів відхиляються, як недоведені, оскільки нею не надано жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст. 57-60 ЦПК України щодо внесення на рахунок сум, які не були в ньому відображені (зокрема, квитанцій, платіжних доручень, тощо).

Посилання ОСОБА_3. на відсутність у неї заборгованості за спірним кредитним договором колегією суддів відхиляються, оскільки повернення їй оригіналів документів щодо іпотечного майна, яким забезпечено виконання кредитного договору № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року, було здійснено ПАТ "Омега Банк", який є правонаступником ПАТ "Сведбанк", після укладення договору Факторингу №11 від 02.02.2012 року у зв'язку з відсутністю у нього договірних правовідносин із ОСОБА_3, а не у зв'язку з погашенням нею заборгованості за цим кредитним договором (т. 1. а.с. 121, т. 2 а.с. 91).

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув увагу і без урахування фактичних обставин справи з формальних підстав відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідачем умови кредитного договору не виконуються, розмір заборгованості не спростовано, що є підставою для стягнення з ОСОБА_3 72 884,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року є еквівалентом 699 691,70 грн. на погашення кредитної заборгованості.

Доводи представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо пропуску позивачем позовної давності (т. 3 а.с. 1-3), колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з п. 8.5. кредитного договору № 0307/0808/71-201 від 20 серпня 2008 року сторонами збільшено строк позовної давності за будь-якими вимогами, що випливають з цього Договору, до десяти років.

Таким чином, перебіг строку позовної давності починається з дати коли ПАТ "Сведбанк" дізнався про порушення свого права, тобто з дати останнього платежу ОСОБА_3 за кредитним договором - 30.03.2010 року та закінчується через десять років - 30.02.2020 року.

Оскільки, ТОВ "Вердикт Фінанс", яке є новим кредитором у зобов'язанні, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено кредитний договір, у травні 2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що позовна давність позивачем не пропущена.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України " Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України " Про іпотеку".

Статтею 37 Закону України " Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв 'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість саме такого способу звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 Цивільного кодексу України має право вимагати застосування його судом.

Як вбачається із пункту 12 іпотечного договору № 0307/0808/71-201-Z-1 від 20.08.2008 року, сторони встановили одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів приймає до уваги Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304-VІІ, та, зважаючи на те, що цей закон стосується квартир площею не більше 140 кв. м і житлових будинків не більше 250 кв. м., які використовуються як місце постійного проживання позичальника, за умови що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно, а загальна площа предмету іпотеки за даним позовом становить 56,2 кв.м. і є єдиним нерухомим майно та місцем проживання боржника ОСОБА_3, приходить до висновку, що його дія поширюється на правовідносини сторін.

Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.

Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів.

Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

Судова колегія вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що мораторій не є перешкодою для ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак воно не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ.

Враховуючи зазначені норми Законів та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобов'язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за умови, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не буде виконане під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Оскільки, дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ не поширюється на правовідносини сторін щодо виселення мешканців з квартир та будинків, які є предметом іпотеки, однак його прийняття було зумовлене значним коливанням курсу гривні по відношенню до іноземної валюти (долару США) та покликане захистити громадян України, які не мають у власності іншого житла, колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог ТОВ "Вердикт Фінанс" про виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 призведе до порушення її прав у період дії мораторію на стягнення майна громадян України, а тому ці позовні вимоги не можуть бути задоволені, як такі, що заявлені передчасно.

При цьому, колегія суддів зважає на право ТОВ "Вердикт Фінанс" звернутися до суду із аналогічними позовними вимогами після припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Позовні вимоги ТОВ Вердикт Фінанс" про зобов'язання ОСОБА_3 передати позивачу всі необхідні документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру) та інші документи передбачені Постановою КМУ №703 від 22.06.2011 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" задоволенню не підлягають, оскільки на даний час позивачем не здійснюється державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за собою та йому не було відмовлено у здійсненні такої реєстрації через ненадання ОСОБА_3 зазначених документів, а припущення позивача щодо можливості порушення його прав при проведенні державної реєстрації права власності у майбутньому не може бути підставою для задоволення цих позовних вимог, оскільки згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а не щодо їх можливого порушення у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права згідно п. 4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 3 304,50 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, визнання права власності на нерухоме майно, зобов'язання передати документи на квартиру та виселення з квартири - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0307/0808/71-201 від 20.08.2008 року, яка станом на 17.03.2014 року складає 72 884,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року є еквівалентом 699 691,70 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 147750,00 грн., шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" права власності на предмет іпотеки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" судовий збір в сумі 3 304,50 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: