Справа № 595/315/15-ц
Провадження № 2/603/54/2015
У Х В А Л А

"02" березня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі Осиф Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Монастириська заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання внести записи у трудову книжку та перерахувати обов»язкові платежі у державні фонди, стягнення заборгованості та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання внести записи у трудову книжку та перерахувати обов»язкові платежі у державні фонди, стягнення заборгованості та моральної шкоди.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 просить в цілях забезпечення позову накласти арешт на майно та активи приватного підприємця ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вимоги до заяви про забезпечення позову передбачені ч.2 ст.151 ЦПК України, у відповідності до якої:

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У силу вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) позивач звільнений від сплати судового збору, так як подав позов із вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову сплачується судовий збір, а саме 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.3 п.6 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз»яснив судам, що оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів. Проте це не стосується деяких категорій осіб незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-VI вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI).

Таким чином, з огляду на вищевказане, у даному випадку позивач, звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, повинен оплатити судовий збір у розмірі, передбаченому чинним законодавством, чого зроблено не було.

Крім цього, за вимогами ст. 151 ЦПК України заява про вжиття заходів забезпечення позову це мотивована заява, тоді як позивач обмежився лише посиланням у прохальній частині позову на вид його забезпечення.

Згідно ч.8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вище наведені вимоги цивільного процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що так як клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову не відповідає встановленим вимогам, зокрема позивачем не оплачено судовий збір, про що свідчить відсутність оригіналу квитанції, воно не вмотивоване, не наведено доказів, які підтверджували б, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а також інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, у виді, який просить обрати позивач, така заява, згідно з вимогами ч.2 ст.151 ЦПК України та в порядку, встановленому ч.8 ст.153 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутись до суду.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 р. №9, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та активи приватного підприємця ОСОБА_2 повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_3