Справа № 148/374/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про скасування рішення сесії та визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського районного суду з позовом до Тульчинської міської ради про скасування рішення сесії та визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину, виданому 13.07.1976 року за №1672 Тульчинською державною нотаріальною конторою, його мати ОСОБА_2 стала власником 37/50 частини житлового будинку №23 по вул..Пестеля в м.Тульчині. Даний житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 2234,28 кв.м Матері була надана в користування частина цієї земельної ділянки площею 1654 кв.м Мати частину своєї земельної ділянки виділила сестрі позивача ОСОБА_3, де остання побудувала будинок В користуванні матері залишилось 0,1133 га. 22.11.1994 року ОСОБА_2 подарувала позивачу належну їй частку житлового будинку по вул..Пестеля,23 в м.Тлуьчині, але залишилась в будинку проживати. Договір дарування був нотарілаьно посвідчений. На момент дарування земельна ділянка площею 0,1133 га, на якій знаходилося 37/50 житлового будинку була в користуванні, а не у власності дарувальника. Відповідно до діючого на той час законодавства при переході права власності на будинок чи будівлю за набувачем переходило і право користування земельною ділянкою.

08.11.2003 року мати позивача померла. Іншого спадкового майна після її смерті не було. В 2005 році він звернувся до міської ради з метою приватизації земельної ділянки, на якій була розташована належна йому частина житлового будинку по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині, і дізнався, що мати, не будучи власником будинку, приватизувала земельну ділянку, на якій знаходився будинок позивача. Отримала державний акт на право приватної власності на землю ІІ ВН № 018669. На підставі заяви матері рішенням 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року було вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1133 га, що знаходиться в користуванні для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині. На підставі цього рішення і був виготовлений державний акт. Даний державний акт було зареєстровано в реєстрі.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на дану земельну ділянку як на спадкове майно. 15.06.2005 року було визнано його право власності на дану земельну ділянку. Проте, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2015 року рішення Тульчинського районного суду від 15.06.2005 року було скасовано і в позові йому відмовлено. До скасування рішення суду від 15.06.2005 року підстав для звернення до суду у позивача не було. Тому строк для звернення до суду з позовом про скасування рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року він пропустив із поважних причин.

На момент відчуження 37/50 частини житлового будинку по вул..Пестеля земельна ділянка перебувала в оренді у матері позивача ОСОБА_2 Після укладення договору дарування він став користуватися даною земельною ділянкою. Виділена вона була для будівництва житлового будинку. Громадяни, у користуванні яких перебуває земельна ділянка, мають право на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Тому на момент ухвалення рішення про передачу земельної ділянки площею 0,1133 га по вул..Пестелґя,23 в м.Тульчині право на передачу у власність мав би він, а не його мати. Тому вважає, що була допущена помилка при ухваленні рішення Тульчинською міською радою і воно підлягає скасуванню.

Виданий на підставі цього рішення державний акт необхідно визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_2

Просить суд поновити строк для звернення до суду з позовом про скасування рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року. Скасувати це рішення. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 018669 від 13.02.2003 року про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,113 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. Скасувати державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки за ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги змінила. Від вимог визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 018669 від 13.02.2003 року про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,113 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства,скасування державної реєстрацію права власності цієї земельної ділянки за ОСОБА_2 відмовилась та просила ці позовні вимоги залишити без розгляду. Також відмовилась від вимоги поновити строк для звернення до суду з позовом про скасування рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року. На задоволенні решти позовних вимог наполягала.

Представник відповідача Тульчинської міської ради, ОСОБА_5 змінені позовні вимоги позивача визнала та просила їх задовольнити, пояснивши, що при прийнятті рішення Тульчинською міською радою була допущена помилка і її слід виправити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст.212 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги з урахуванням внесених до них змін підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні оглянуто договір дарування від 22.11.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Тульчинської державної контори, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 37/50 жилого будинку з господарськими будівлями в м.Тульчині по вул..Пестеля,23, розміщений на присадибній земельній ділянці.

Із рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року ( п.1.8) вбачається, що ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,1133 га по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині безкоштовно у приватну власність.

За рішенням Тульчинського районного суду від 15.06.2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,1133 га по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині, що належала на праві приватної власності його матері ОСОБА_2. яка померла 08.11.2004 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2015 року рішення Тульчинського районного суду від 15.06.2005 року скасоване. Постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Судом встановлено, що право власності позивача на земельну ділянку було порушено 10.02.2015 року коли ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2015 року рішення Тульчинського районного суду від 15.06.2005 року було скасоване. Саме з того часу починається перебіг строку позовної давності, встановленого ст..257 ЦК України. Цей строк позивачем не пропущений, тому він вправі звернутись до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст..377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок,будівлю або споруди переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника ( землекористувача).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що на час прийняття рішення Тульчинською міською радою про надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2, розташований на ній житловий будинок із господарськими будівлями належав іншій особі позивачу у справі ( цей факт визнаний відповідачем), відповідач не вправі був в порушення ст..377 ЦК України надавати земельну ділянку у власність особі, яка не була власником нерухомого майна, розташованого на ній, без позбавлення права власності на нерухоме майно його власника.

За цих обставин рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19.09.2002 року ( п.1.8) про те, що ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,1133 га по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині безкоштовно у приватну власність підлягає скасуванню.

Керуючись ст..ст.253.257,377 ЦК України, ст..ст.174, 212, 215,219 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати п.1.8 рішення 5 сесії 4 скликання Тульчинської міської ради від 19 вересня 2002 року про безкоштовну передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1133 га, призначеної для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель, а також для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул..Пестеля,23 в м.Тульчині.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення суду до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: