Провадження №: 2/752/5967/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Пасинок В.С.

за участю секретаря - Мушта І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

встановив:

у вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 01 серпня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ним 01 серпня 2014 року згідно договору позики, оформленої розпискою ОСОБА_2, останньому була надана грошова позика у національній валюті - гривні, що становила еквівалент 100 000,00 доларів США, яку він зобов'язався повернути до 01 лютого 2015 року. Однак, строк повернення позики закінчився, а відповідач свій обов'язок з повернення грошових коштів не виконав в повному обсязі, не сплатив суму, еквівалентну 16 720,00 доларам США.

Тому, просив стягнути з відповідача на його користь суму позики, еквівалентну 16 720,00 доларам США, що в гривневому еквіваленті станом на 01 вересня 2015 року становила 364 496,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач, який оповіщений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Від представника останнього надійшла заява про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 визнає, однак, не може виконати свої зобов'язання через скрутне матеріальне становище, а тому сподівається на розуміння зі сторони позивача та на прощення боргу.

За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити по справі рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є реальним, одностороннім, платним або безоплатним договором. Це значить, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов'язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти.

Договір позики укладається як в усній так, і в письмовій формі. В ЦК України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено в договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав гроші у національній валюті - гривні, що становила еквівалент 100 000,00 доларів США, яку він зобов'язався повернути до 01 лютого 2015 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою ОСОБА_2 (а.с. 6).

Вказане, на думку суду, свідчить про те, що договір позики від 01 серпня 2014 року набув чинності в установленому законом порядку.

Згідно умов договору від 01 серпня 2014 року відповідач зобов'язався повернути позику до 01 лютого 2015 року.

Проте, як було встановлено судом, у встановлений договором строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув в повному обсязі.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами, ОСОБА_2 не повернув суми коштів, еквівалентну 16 720,00 доларам США, що в гривневому еквіваленті станом на 01 лютого 2015 року становила 364 496,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем в повному обсязі, суд дійшов до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє доведення у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по справі.

На підставі викладеного, ст. ст. 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 12 червня 2009 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 01 серпня 2014 року в розмірі 16 720 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять) доларів СЩА 00 центів, що в гривневому еквіваленті станом на 01 вересня 2015 року становить 364 496 (триста шістдесят чотири тисячі чотириста дев'яносто шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 12 червня 2009 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок