АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/253/15 Головуючий 1 інст. -Золотарьова Л.І.
Справа № 640/7667/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_4 та особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Меркурій" про визнання кредитного договору та додаткових угод недійсними,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 подала до суду позов, у якому просила задовольнити позов та визнати договір про надання споживчого кредиту №18-06П-142 від 26.06.2006 року та додатки до нього недійсними; визнати незаконною та такою, що не підлягає задоволенню вимогу відповідача про сплату боргу №25 від 13 квітня 2009 року.

У своїх запереченнях відповідач просив залишити позовну заяву ОСОБА_4 без задоволення.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, у якій просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилались на те, що суд формально поставився до розгляду даної справи та не повністю дослідив її суть.

22 січня 2006 року у будинку АДРЕСА_1, Вовчанського району, Харківської області сталася пожежа, у якій постраждала ОСОБА_4

У березні 2006 року біля місця події з'явилась зацікавлена особа ОСОБА_6, яка дала гроші в сумі 100 000 грн. Ці кошти пішли на облаштування сіновалу, як тимчасового місця проживання після пожежі.

ОСОБА_6 пообіцяла укласти кредитний договір спочатку з ОСОБА_2, але потім віддала документи назад та почала вимагати документи на ОСОБА_4 та вмовляти укласти договір дарування на квартиру.

Договір дарування був укладений за 10 днів до укладення споживчого кредиту, тобто 16.06.2006 року. 26.06.2006 року ОСОБА_6 від ОСОБА_4 було узято заяву - додаток №1 від 26.06.2006 року на 100 000 грн. за реєстровим №3578 і зі скандалом отримано 4 чисті аркуші паперу.

Через 3 роки після отримання кредиту 100 000 грн. начальник відділу по роботі з проблемними кредитами служби держбезпеки АКБ «Меркурій» Яковлєв А.Є. під натиском зміг отримати у ОСОБА_2 договір поруки, через що остання у 2009 році стала фінансовим поручителем .

До отриманих ОСОБА_2 коштів у сумі 100 000 грн. ОСОБА_4 жодного відношення не мала, у зв'язку з чим вона висунула заперечення, відмовилась від боргу і не визнала його. Ці кошти були отримані для придбання будівлі гуртожитку.

У зв'язку з тими подіями та станом здоров'я ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій, тим паче, що підписанні чисті аркуші паперу можуть бути використані з метою укладання додаткових угод до договору, які були укладені у 2007 році на суму 395 000 грн., з яких отримано було 365 000 грн. Сама ж ОСОБА_4 від відповідача жодних коштів не отримувала, заяву від 22.11.2007 року про збільшення кредиту не підписувала, про існування додатків до договору дізналась лише 28 травня 2009 року після вимоги банку №25 від 13.04.2009 року про сплату боргу.

За час користування кредитом у стінах банку загубилась деяка сума коштів, а ОСОБА_2 за 2006-2008 роки надмірно сплатила 56877,51 грн.

Відповідно до Інструкції, затвердженої наказом Мінюсту України №20/5 від 03.03.2004 року, виконавчий напис було вчинено з порушенням строку, не з 10.08.2009 року, а пізніше - з 11.02.2010 року, тобто через 6 місяців після збігу строку, а отже, таке порушення є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А приватний нотаріус, відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» мав відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження самого факту обману, наявності умислу на вчинення обману з боку відповідача, істотність значення обставин щодо яких позивача введено в оману, а також не надано доказів щодо не підписання позивачем спірних кредитного договору та додатків до нього. Також суд вважав непереконливими доводи представника позивача щодо підписання позивачем пустих аркушів паперу. Крім того, відсутні докази стану позивача при укладенні спірних договорів, у якому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та /або не могла керувати ними. При укладенні спірного кредитного договору відповідачем були дотримані вимоги законодавства.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_4 і АКБ "Меркурій" правонаступником якого є ПАТ "Меркурій" укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року і додаткові угоди від 8 травня 2007 року, 26 червня 2007 року, 27 вересня 2007 року 28 листопада 2007 року 20 січня 2009 року. На підставі договору відповідно до заяв ОСОБА_4 отримала кредитні кошти на загальну суму 495 000 грн.

В позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що не укладала кредитний договір, а лише під впливом тяжких обставин і обману підписала чисті аркуші паперу і не могла передбачити, що вони будуть використані для укладення кредитного договору.

Як на тяжкі обставини вона посилається на той факт, що 22 січня 2006 року в будинку її матері сталася пожежа в якій вона особисто постраждала.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріали справи не містять доказів обману, що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину і остання діяла під впливом обману.

Також позивач не надала доказів , що вона знаходилась під впливом тяжких обставин. Факт пожежі дійсно мав місце в січні 2006 року, а кредитний договір було оформлено в червні 2006 року, тобто через пів року.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Матеріали справи не містять медичних висновків щодо тяжкої хвороби позивача після пожежі.

Згідно виписки з амбулаторної картки ОСОБА_4 перенесла опіково психологічний стан після пожежі. Лікування надали "прості люди" болтушкою та маззю. Слідів від опіків не залишилося (т.1 а.с.21). Таким чином, виписка не містить відомостей про тяжку хворобу позивача , яку можна вважати тяжкою обставиною.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини у справі, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд правильно зазначив про відсутність підстав для визнання договору кредиту і додаткових угод недійсними і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів , що було порушено його право в результаті протиправних дій відповідача, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє позивача можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Позивач будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_4 та особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_5 - - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -