У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» та Мукачівсько міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - Банк) та Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області у вересні 2014 р.

Просив:

- визнати недійсним договір іпотеки від 27.02.08 р., укладений між ОСОБА_3 і Банком, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрований у державному реєстрі за № 153;

- зобов'язати Мукачівське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області вилучити з державного реєстру записи про державну реєстрацію договору іпотеки та заборону на відчуження нерухомого майна, які зроблені на підставі договору іпотеки;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

На обґрунтування зазначав, що 22.02.08. р. ОСОБА_5 уклала з Банком кредитний договір № MKA0GA. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27.02.08 р. відповідачі уклали договір іпотеки нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1, Однак, договір іпотеки укладений без його згоди як співвласника указаного будинку, без виділу належної ОСОБА_3 ідеальної частки в натурі та її реєстрації як окремого об'єкта нерухомості, що призвело до порушення його прав володіння і розпорядження своїм майном.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.14 р. позов задоволено частково: визнано недійсним укладений між ОСОБА_3 і Банком договір іпотеки від 27.02.08 р., який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4; зобов'язано Мукачівське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області вилучити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки від 27.02.08 р. за реєстраційним № 153; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і Банку судовий збір у розмірі 243.60 грн. (а.с.78-81).

Апелянт просить скасувати це рішення у частині задоволення вимог про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вилучити запис про його державну реєстрацію. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на пропуск строку позовної давності й укладення договору іпотеки до виникнення у позивача права власності на частину майна.

Суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору іпотеки було порушено право власності ОСОБА_2 на належну йому частку будинку, а про існування цього порушення він дізнався лише 01.08.14 р.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно із матеріалів справи, 28.02.08 р. ОСОБА_3 виступила майновим поручителем за виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором MKA0GA від 22.02.08 р. і надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок (літери А-А*), літня кухня (літера Б), сарай (літера Г), вбиральня (літера Д), споруди 1-3 та замощення загальною площею 103.90 кв. м, житловою - 62.10 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-10).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.13 р., яке набрало законної сили та є чинним, установлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька - ОСОБА_6, оскільки із дня відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за померлим ОСОБА_6

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.13 р. це рішення залишено в силі (а.с.16-24).

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Тобто, ОСОБА_2 як спадкоємець прийняв спадщину з моменту її відкриття і відповідно до рішення суду першої інстанції від 31.05.13 р. є власником 1/4 частки будинку.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 358, 361 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За правилами ч.3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Отже, переданий в іпотеку будинок є частковою власністю ОСОБА_2, а тому не міг передаватися в іпотеку без його згоди як іншого співвласника.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір іпотеки було укладено 27.02.08 р., тобто до виникнення у позивача права на спадщину на частину майна, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 як спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником спадкового майна (частини будинку) з моменту відкриття спадщини - з ІНФОРМАЦІЯ_1

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої ст. 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Установлено та не спростовано, що ОСОБА_2 довідався про порушення свого права укладенням договору іпотеки від 27.02.2008 р. (реєстровий № 153) лише 01.08.2014 р. при одержанні витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Твердження апелянта (з посиланням на постанову Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-96цс13) про те, що ОСОБА_2 стало відомо про укладення указаного договору іпотеки ще в серпні 2009 р. (а.с.49) є безпідставним, оскільки в цій постанові йдеться про договір іпотеки від 15.05.2008 р. за реєстровим № 469, який не є предметом цього спору.

Доводи апелянта про відсутність підстав для визнання оскарженого правочину недійсним у зв'язку з відсутністю заборгованості за відповідним кредитним договором не спростовують висновків суду першої інстанції за відмінністю змісту спірних правовідносин.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: