Справа №638/237/15-ц
Провадження № 2/638/2290/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Задорожного М.І.

при секретарі: Ждановій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області про встановлення факту несвоєчасного розрахунку при звільненні та зобовязати сплатити заробітну плату,

Установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області про встановлення факту несвоєчасного розрахунку при звільненні та зобовязати сплатити заробітну плату. В якому просить встановити факт несвоєчасного розрахунку при звільненні, а сааме 24.07.2014 року. А також зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити заробітну плату( або різницю в заробітній платі) за весь час вимушеного прогулу з 11.07.2014 року по 23.07.2014 року.

29.01.2015 року судовому засіданні позивач надала уточнену позовну заяву в якій змінила позовні вимоги та просила встановити факт, що остаточний розрахунок при звільненні 10.07.2014 року був проведений 13.08.2014 року. А також зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити середній заробіток (або різницю в заробітній платі) за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 11.07.2014 року по 13.08.2014 року.

В судовому засіданні позивач знову уточнила позовні вимоги та просила встановити факт, що остаточний розрахунок при звільненні 10.07.2014 року був проведений 13.08.2014 року. А також зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити середній заробіток за 11 липня 2014 року та 14 липня 2014 року, а починаючи з 15 липня 2014 року нарахувати та сплатити різницю в заробітній платі за період з 15 липня 2014 року по 13 серпня 2014 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 10.07.2014 року вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим відділення виконавчої дирекції Фонду у місті Харкові за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В день її звільнення виплата всіх сум, що належать позивачу від роботодавця, виплачена не була.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Останні грошові кошти, що належали позивачу у день звільнення були зараховані на картковий рахунок, відкритий у КБ «Надра» лише 13 серпня 2014 року.

На підставі вищевикладеного, позивач просить встановити факт, що останній розрахунок при звільненні 10.07.2014 року, був проведений 13.08.2014 року, а також сплатити їй середній заробіток (або різницю в заробітній платі) за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 11.07.2014 року по 13.08.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповіддача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Та пояснили, що позивачу було своєчасно проведено остаточний розрахунок всіх виплат на які вона мала право на день її звільнення, а затримка по виплаті виникла з вини Казначейської служби України.

Суд заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 липня 2014 року звільнена з посади головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харкові за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно зі ст. 38 КЗпП України. Даний факт підтверджується наказом про звільнення від 10.07.2014 року № 159-к, а також відміткою у трудовій книжці позивача.

Судом також встановлено, що відповідно до поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 01.01.2013 року по 29.01.2015 року ПАТ Комерційного Банку «Надра», а також розрахункового листа за липень 2014 року зарахування заробітної плати позивачу відбулося 13 серпня 2014 року.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем у день звільнення проведений не був.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, устнова, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені вимоги трудового законодавства, які забезпечують право працівника на своєчасний розрахунок. Несвоєчасне проведення остаточного розрахунку є підставою для застосування до відповідача санкцій, визначених законом, якими в даному випадку є нарахування позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день його фактичного здійснення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 3, 94, 116, 117 КЗпП України, суд-

ВИРІШИВ:

Встановити, що остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 10.07.2014 р., був проведений 13.08.2014 р.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Харківській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 11.07.2014 р. та 14.07.2014 р., а починаючи з 15.07.2014 р. нарахувати та сплатити різницю у зарплаті за період з 15.07.2014 р. по 13.08.2014 р.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя