У Х В А Л А

17 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «Таврика» про стягнення суми банківського вкладу, відсотків за вкладом та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Таврика» (далі - АТ «Таврика») про стягнення суми банківського вкладу, відсотків за вкладом та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що у грудні 2011 року між нею та АТ «Таврика» було укладено договір банківського строкового вкладу, за умовами якого ОСОБА_4 передала банку у тимчасове користування 500 грн на строк до 28 червня 2013 року з нарахуванням 22 % річних. У подальшому переказала на цей рахунок 240 тис. грн на поповнення свого депозиту.

28 березня 2013 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 було перераховано 199 484 грн 97 коп. у зв'язку зі здійсненням ліквідації ПАТ «Банк «Таврика».

Оскільки залишок вкладу у сумі 41 015 грн 03 коп. залишився не повернутим, просила стягнути на її користь залишок вкладу разом з нарахованими відсотками та відшкодувати їй моральну шкоду.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з АТ «Банк Таврика» на користь ОСОБА_4 залишок суми грошового вкладу у розмірі 41 015 грн 03 коп., 21 297 грн 09 коп. відсотків на залишок вкладу та 2 тис. грн. витрат на правову допомогу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року вказані судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішеня суду касаційної інстанції та направлення справи на новий касаційний розгляд з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 41 Конституції України, статей 526, 629, 1058, 1060 та 1061 ЦК України, частин першої, другої статті 4 та статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року, постанови Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року та від 9 липня 2014 року.

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданому для прикладу судовому рішенні, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4 суд касаційної інстанції виходив із того, що повернення коштів вкладників банків, відносно яких ініційовано ліквідаційну процедуру, відбувається на підставі норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено спеціальний порядок повернення залишку суми вкладу, який перевищує 200 тис. грн., а оскільки питання про акцепт чи відхилення вимог позивача ліквідатором банку у встановленому порядку не вирішувалося, то такі вимоги задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Ухвала суду касаційної інстанції від 16 липня 2014 року, постановлена у цій же справі, про перегляд рішень в якій подано заяву, про скасування попередніх рішень у справі та направлення справи на новий розгляд у зв'язку з порушенням судом вимог статей 212-214 ЦПК України, не може бути прикладом неоднакового застосування судом одних і тих самих норм матеріального права.

Не є підтвердженням невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України, наданих ОСОБА_4, оскільки Верховний Суд України у своїй постанові від 20 листопада 2013 року дійшов висновку про те, що зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, а відтак зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям, тобто наявні різні правовідносини; а в постанові від 9 липня 2014 року, відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд, суд узагалі дійшов висновку про наявність різних фактичних обставин у справі, яка переглядалася, та у справі, на рішення у якій посилався заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї ж норми матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «Таврика» про стягнення суми банківського вкладу, відсотків за вкладом та відшкодування моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема