Номер провадження: 22-ц/785/287/15
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

24.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що 07.05.2005 року між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_4 укладено договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", за яким ОСОБА_4 зобов'язувався сплатити 34153 долари США 92 центи за курсом та у строки, обумовлені додатком № 1 до договору, а ТОВ "Адмірал-Будінвест" зобов'язувалися здійснити будівництво та передати ОСОБА_4 у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18.01.2006 року між ТОВ "Адмірал-Будінвест", ОСОБА_4 та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", за якою ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 права та обов'язки інвестора за вказаним договором, а також між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_2 укладено договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла" у новій редакції.

16.01.2007 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво від 16 січня 2007 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси визнано додаткову угоду від 18 січня 2006 року до договору № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", укладену між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_4, ОСОБА_2; договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла" (нова редакція) від 18 січня 2006 року, укладену між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_2 - недійсними. Визнано недійсним свідоцтво від 16 січня 2007 року серії ЯЯЯ № 505053 про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2. Вказану квартиру визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та виділено кожному з них по 1/2 частин цієї квартири у власність. Однак, позивачка зазначає, що за період з 17.01.2006 року по квітень 2014 року нею були сплачені кошти на утримання зазначеної квартири. На підставі зазначених обставин вона змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, до змісту яких просила стягнути з відповідачів 247 324 гривню у солідарному порядку. Просила суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, згоден на 1/2 частину заявлених вимог.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі не зареєстрували своє право власності на квартиру у встановленому законом порядку, тому підстав для стягнення з них, як власників квартири АДРЕСА_3, витрат на утримання та ремонт квартири не вбачається .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач ( володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 травня 2005 року між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_4 укладено договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", за яким ОСОБА_4 зобов'язувався сплатити 34153 долари США 92 центи за курсом та у строки, обумовлені додатком № 1 до договору, а ТОВ "Адмірал-Будінвест" зобов'язувалися здійснити будівництво та передати ОСОБА_4 у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2006 року між ТОВ "Адмірал-Будінвест", ОСОБА_4 та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", за якою ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 права та обов'язки інвестора за вказаним договором, а також між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_2 укладено договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла" у новій редакції.

16 січня 2007 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво від 16 січня 2007 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2013 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2014 року, та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 липня 2014 року визнано додаткову угоду від 18 січня 2006 року до договору № 167 "Про дольову участь у будівництві житла", укладену між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_4, ОСОБА_2; договір № 167 "Про дольову участь у будівництві житла" (нова редакція) від 18 січня 2006 року, укладену між ТОВ "Адмірал-Будінвест" та ОСОБА_2 - недійсними. Визнано недійсним свідоцтво від 16 січня 2007 року серії ЯЯЯ № 505053 про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4. Вказану квартиру визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та виділено кожному з них по 1/2 частин цієї квартири у власність.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов;язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

З огляду на викладене вбачається, що реєстрація прав власності на нерухоме майно- це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв;язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється реєстраційною службою за місцезнаходження об;єкта нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів. Обов;язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент винесення рішення право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстровано. Рішення суду, яким визнано право власності на 1/2 частини зазначеної квартири за адресою: квартиру АДРЕСА_1, не виконано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, про відсутність підстав у позивача для стягнення з відповідачів необхідних витрат на підставі ч.3 ст.390 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_4 визнав позов колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач ОСОБА_4 є сином позивачки ОСОБА_2 і право визнання позову передбачено ст.174 ЦПК України, однак рішення суду про задоволення позову приймається за наявності для того законних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст.1158,1160ЦК України, колегія ссудів також не приймає до уваги, оскільки фактично в мотивувальній частині рішення суду йдеться про те, що на момент винесення рішення суду право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому вона не є власником квартири і не може нести відповідальність як власник.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

Л.А. Гірняк

Копія