АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4596 Головуючий у 1-й інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційне збільшення боргу за договором позики від 15 липня 2009 року за період з 22 травня 2011 року по 26 червня 2014 року в сумі 265 981 грн. 44 коп. та 3% річних за період з 22 травня 2011 року по 26 червня 2014 року в сумі 281 020 грн. 23 коп. та вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційне збільшення боргу за договором позики від 15 вересня 2009 року за період з 1 липня 2013 року по 25 червня 2014 року в сумі 167 242 грн. 19 коп. та 3 відсотки річних з 1 липня 2013 року по 25 червня 2014 року в сумі 45 289 грн. 03 коп. (а.с.111-115).

В суд апеляційної інстанції сторони та третя особа не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: ОСОБА_4 - 26 березня 2015 року та 8 квітня 2015 року; ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - 3 квітня 2015 року (а.с.125-128).

Суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

15 липня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за погодженням з дружиною останнього - ОСОБА_5, що підтверджується заявою від 30 вересня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Стрельцовою І.М. та зареєстрованою в реєстрі за №2504 (а.с.13), було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко JI.A. та зареєстрований в реєстрі за №1408 (а.с.12), за яким Позичальник - ОСОБА_3 отримав у власність від Позикодавця - ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3 050 560 грн., що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 15 липня 2009 року складає 400 000 доларів США зі строком повернення до 1 серпня 2010 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором позики від 15 липня 2009 року щодо повернення суми позики в строк, передбачений договором, позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області, який своїм рішенням від 21 листопада 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 1 липня 2013 року (а.с.56-59) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року (а.с.60-62), стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 15 липня 2009 року в сумі 3 548 767 грн. 35 коп. та судові витрати у сумі 1820 грн. (а.с.50-55).

На виконання вказаного рішення Ірпінського міського суду Київської області було видано виконавчий лист №268/2012р. від 26 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 15 липня 2009 року в сумі 3 548 767 грн. 35 коп. та судові витрати в сумі 1820 грн. (а.с.11).

У встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав зобов'язань та суму позики не повернув.

Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 1 липня 2013 року, встановлено, що станом на 20 травня 2011 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 15 липня 2009 року становила З 548 767 грн. 35 коп., з яких 3 472 997 грн. 43 коп. сума боргу з урахуванням індексу інфляції (З 050 560 грн. суми основного боргу + 422 437 грн. 43 коп. сума інфляційного збільшення боргу) та 75 769 грн. 92 коп. - 3% річних від простроченої суми.

Доказів того, що відповідач виконав свій обов'язок по поверненню позивачу грошових коштів за укладеним договором позики від 15 липня 2009 року в сумі 3 050 560 грн. в матеріалах справи відсутні.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності обставинам справи висновків районного суду про те, що він є особою, яка не виконала свої зобов'язання за договором позики, не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідач посилається на те, що він частково виконав зобов'язання, оскільки кредитор задовольнив свої вимоги за рахунок набуття у власність предмета іпотеки вартістю 1 515 695 грн. При цьому відповідач вдається до перекручування фактів на свою користь, оскільки не враховує ту обставину, що таке виконання відбулося 26 червня 2014 року, і саме ця дата вказана позивачем у якості кінцевої дати нарахування інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання. Тому доводи ОСОБА_3 в цій частині суперечать фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного визначення судом часу прострочення виконання грошового зобов'язання, що призвело до неправомірного стягнення з ОСОБА_3 інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних за договором позики починаючи з 22 травня 2011 року, також не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідач посилається на те, що перебіг строку, за який підлягає нарахуванню інфляційне збільшення боргу та три проценти річних, слід відраховувати від 1 липня 2013 року - дати набрання законної сили рішенням Ірпінського міського суду Київської області, яким визначена сума заборгованості відповідача станом на 20 травня 2011 року.

Указані посилання є безпідставними, оскільки обов'язок відповідача сплатити суму боргу виник на підставі укладеного між сторонами договору позики від 15 липня 2009 року. Указаним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнута сума боргу станом на 20 травня 2011 року, у тому числі його інфляційне збільшення та три проценти річних станом на цю дату.

Ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості (без вирішення питання розірвання договору) не припиняє зобов'язання боржника повернути позику та не звільняє його від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки в період з 21 травня 2011 року до 26 червня 2014 року відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики, вимога про стягнення інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних за указаний період заявлена позивачем правомірно.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко