АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2974/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: представника банку ОСОБА_6,

позивачки ОСОБА_7, її адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

15 травня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) укладений договір банківського вкладу про банківський строковий вклад (депозит) «Копілка» від 12 червня 2012 року строком на 12 місяці в гривнях, відповідно до якого позивачка внесла депозит на суму 25000 грн. терміном до 12.06.2013 року.

Позивач вказує, що порушуючи вимоги чинного ЦК України, умови договору, банк після закінчення терміну його дії, не виконав свої зобов'язання і не повернув їй грошові депозитні кошти з виплатою відсотків.

ОСОБА_7 неодноразово зверталась до відповідача в усній формі з проханнями виплатити належні їй кошти, але відповідач на заяви не відреагував.

Тому позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь депозитні кошти в сумі 25 000 грн., 12 000 грн. - 16% відсотків; 3% річних в сумі 1500 грн., а всього 38 500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 про захист прав споживача та стягнення кошті задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозит) «Копілка» від 12.06.2012 року в сумі 25 000 грн., відсотки за користування коштами з сумі 12000 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості 1500 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., а всього 38800 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк», вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням діючого законодавства, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач всупереч нормам цивільного законодавства, порушив умови договору банківського вкладу та безпідставно не повертає позивачці суму вкладу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Встановлено, що 12.06.2012 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ „Приватбанк" укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Копілка» № SAMDN1898 строком на 12 місяців в гривнях (а.с. 5).

Відповідно до договору позивачка внесла депозит на суму 25000 грн. терміном до 12.06.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 12.06.2012 року, а також заявою на оформлення вказаного вкладу, які завірені штампом банку та підписом відповідальної особи (а.с. 5, 6).

Відповідно до вищевказаного договору Банк за час користування коштами вкладу протягом вказаного строку нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 16 % річних.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із п. 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Згідно вимог ст. 1060 ч. 2 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (депозит), застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку також підлягає розриванню за заявою клієнта у будь-який час.

Однак, на порушення вимог вказаного чинного законодавства та взятих на себе умовами зазначеного договору зобов'язання повернути вкладнику внесені ним грошові кошти, відповідач вказані кошти позивачці не повернув.

Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на неможливість виконання договору банківського вкладу через конфіскацію окупаційною владою в Криму майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк»», є безпідставним.

Відповідно до ст.ст. 91, 92, 95, 96 ЦК України, тільки юридична особа є учасником правовідносин, а не філія чи представництво, і вона самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Учасником договорів банківського вкладу з ОСОБА_7 є саме ПАТ КБ «Приватбанк», а не Філія «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк»», і саме воно брало на себе зобов'язання по виконанню договорів. Договори банківського вкладу позивачки не містять вказівок на те, що при закритті Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_7 втрачає право на повернення своїх коштів.

Також, в договорах відсутня вказівка на обов'язкове місце виконання договорів, зокрема: у тому відділенні, в якому вони укладалися, а тому відсутні підстави вважати, що при конфіскації майнового комплексу філії банку умови договорів банківського вкладу можуть порушуватись.

Крім того, відсутність у банка договорів на паперових носіях, платіжних документів, доступу до кас і готівки Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк»», не звільняє від виконання зобов'язань юридичної особи за тим оригіналом договору, платіжного документа, які надала позивачка і які не спростовані відповідачем.

На вимогу ОСОБА_7 повернути банківський строковий вклад, відповідно до умов договору № SAMDN1898 від 12 червня 2012 року, кошти останнім не повернуто, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача сум вкладу та процентів.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неможливість повернути кошти, так як відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, оскільки після окупації АРК та міста Севастополя, виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ «Приватбанк» в Криму договорами депозитного вкладу, окупаційною владою покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь. Стороною укладеного 12 червня 2013 року договору є саме ПАТ КБ «Приватбанк», тому, як зазначалося вище, припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаним договором.

За змістом ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Колегія суддів вважає безпідставними, також посилання апелянта на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів підтвердження укладення договорів банківського вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжне доручення № НОМЕР_1 від 12.06.2012 року про одержання банком від ОСОБА_7 25 000 грн. з призначенням платежу: «до вкладу договор № SAMDN1898», а також заява на оформлення вказаного вкладу «Копилка,12 мес.» з видачею ощадної книжки, завірені штампом банку та підписом відповідальної особи. Вони є копіями, завіреними судом першої інстанції відповідно до оригіналів.

Заперечуючи проти позову, представником ПАТ КБ «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження того, що з ОСОБА_7 будь-які договори не укладалися, позивачка коштів на рахунки в банку не вносила.

Слід зауважити, що у своєму запереченні від 13 жовтня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на відсутність договірних відносин з позивачем не посилалося, а лише зазначило про припинення діяльності відповідних відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим.

Апелянт в скарзі також посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо позовних вимог про стягнення коштів за надання юридично-правової допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом

Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_7 надала квитанцію від 12 травня 2015 року на суму 300 грн., де вказано характер юридичної допомоги, а саме: консультація, підготовка позовної заяви про стягнення депозитних коштів з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 6а)

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :