22-ц/775/470/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 39
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Канурної О.Д., Соломахи Л.І.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, третя особа Четверта маріупольська державна нотаріальна контора за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 після смерті її батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 2000 року постійно проживала зі своїм батьком у цьому будинку, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, хоча вона була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2. Після смерті батька фактично прийняла спадщину, вступила в управління спадковим будинком, інших спадкоємців не має. Але у визначений законом строк вона не звернулася до нотаріальної контори для видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Після такого звернення в 2014 році нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свою відмову тим, що вона не надала документів, які підтверджують фактичне прийняття нею спадщини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду в місті Маріуполі Донецької області від 04 березня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представники Маріупольської міської ради та Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. З урахуванням наведеного, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутності представника відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 відповідно до ст. 60 ЦПК України не довела суду тієї обставини, що вона спільно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент його смерті в будинку АДРЕСА_1, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк не зверталася, як і не зверталася до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому вимоги про визнання права власності на спадкове майно визнав безпідставними.

З огляду на те, що з моменту відкриття спадщини до моменту звернення позивачки до суду минуло більше 9 років, суд дійшов до висновку, що позивачкою пропущено строк позовної давності. Оскільки про застосування позовної давності було заявлено відповідачем, а позивачка та її представник не просили цей строк поновити, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.3 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме, будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки (№6340 від 17.09.1956 року), що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та копією технічного паспорта на будинок.

Позивачка є донькою спадкодавця ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану.

Згідно інформації Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 29.01.2015 року не відкривалася.

Згідно довідки від 06 червня 2014 року, виданої головою квартального комітету «Таганрозький», ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2. Фактично проживала зі своїм батьком ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, до дня його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) і проживає в даний час.

Зі справи також вбачається, що постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 23.05.2014 року в заведені спадкової справи за заявою ОСОБА_2 від 23.05.2014 року відмовлено з тих підстав, що вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини та на підтвердження факту її проживання із спадкодавцем на час його смерті і фактичного прийняття нею спадщини. У зв'язку з чим їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті та факту прийняття спадщини.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.11.2014 року заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем та факти прийняття спадщини була залишена без розгляду за її особистою заявою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку розглядові не підлягають.

Між тим, як вбачається зі справи, позивачка, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, не заявила вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано рішення суду по іншій справі, яким би був встановлений факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на наведене підстав для задоволення позову про визнання права власності на будинок в порядку спадкування заявлений передчасно, вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті не заявлялись і таке рішення суду не надано, позивачкою не втрачена можливість заявити такий позов та після вирішення його оформити своє право на спадщину у встановленому порядку в нотаріальній конторі.

Оскільки позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, то відсутні підстави для обговорення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої просить сторона, є окремою підставою для відмови в задоволенні позову в разі його обгрунтованості. Така правова позиція наведена в абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якої позовна давність застосовується лише у випадку обгрунтованості позову, а у разі, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю.

Між тим, вирішуючи справу, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, обставини справи в повному обсязі не з'ясував, ухвалив рішення не у відповідності з обставинами справи та вимогами матеріального і процесуального права. Тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову по суті з інших підстав.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Канурна О.Д.

Соломаха Л.І.