АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/8713/14-ц Головуючий 1-ї інстанції - Шишкін О.В.
Провадження № 22-ц/790/1491/15 Доповідач - Піддубний Р.М. Категорія: "відшкодування шкоди"
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що в зв'язку з народженням сина, 31 січня 2011 року вона набула право на отримання матеріальної допомоги відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Протягом лютого - травня 2011 року вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням щодо здійснення вищевказаних виплат, але їй було відмовлено з посиланням на відсутність в її паспорті відмітки про реєстрацію місяця проживання. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2011 року зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Дзержинського району м. Харкова здійснити їй грошову виплату допомоги у зв'язку з народженням дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; виплату допомоги на дитину як одинокій матері згідно зі ст. 135 СК України; виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 28 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаною постановою також встановлено, що відповідач неправомірно відмовив їй у здійсненні вищезазначених виплат. Посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, ОСОБА_1 просила стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради на її відшкодування 4 000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із недоведеності завдання позивачці неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради моральної шкоди та відповідно відсутності передбачених законом підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2011 року задоволено позов ОСОБА_1, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради здійснити позивачці грошову виплату допомоги у зв'язку з народженням дитини, виплату допомоги на дитину як одинокій матері згідно зі ст. 135 СК України, а також виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 28 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаною постановою встановлено, що відповідач неправомірно відмовив ОСОБА_1 у здійсненні вищезазначених виплат.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду, є факти які обґрунтовують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК).

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача моральної шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

Отже, ОСОБА_1 не довела свого позову, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності цивільного судочинства за ст. 10 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України в дохід держави з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп., сплату якого до ухвалення рішення було відстрочено ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді