АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Абдуллаєвій Е.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до відповідача про стягнення боргу посилаючись на те, що 18 серпня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ним надано у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 220 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою.

29 серпня 2014р. між позивачем та відповідачем укладено інший договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти, в сумі 13 743грн. та лом дорогоцінного металу, а саме золото 585проби, вагою 21,22 грм., в строк до 01 листопада 2014р.

У подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь на підставі додаткових розписок від 03 червня 2014р., 16 червня 2014р.та 29 липня 2014р., а всього на загальну суму 1 799 301 грн. 15 коп., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір, у розмірі 2 829грн. 69коп.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість, в розмірі 240 789 грн.10 коп. та судовий збір, в сумі 2 829 грн. 69 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, дійшла до висновку про скасування рішення районного суду в задоволеній частині вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, з огляду на таке.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржено, тому колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Районним судом встановлено, що 18 серпня 2014 року та 29 серпня 2014р. ОСОБА_2 склав розписки про те, що отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 220 000 грн. та 13 743грн. й лом дорогоцінного металу, а саме золото 585проби, вагою 21,22 грм.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суду першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договори позики, на підтвердження укладення яких й надані згадані розписки, тому ОСОБА_2 зобов'язаний повернути ОСОБА_3 отримані у борг кошти та вартість 21,22 грн. золота на підставі положень ст.ст.1046,1049 ЦК України.

Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд повинен був виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей та інших речей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання предмету позики.

Районний суд визнав доведеним наявність укладених між сторонами договорів позики від 18 серпня 2014р. та від 29 серпня 2014р. на підставі розписок ОСОБА_2 про отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів, у сумі 220 000грн. та, відповідно, 13743 грн. й лому дорогоцінного металу - золота 585 проби, вагою 21.22 грм. (а.с.8,9).

Разом з тим, зміст долучених до справи розписок про отримання ОСОБА_2 грошових коштів та лому дорогоцінного металу не містять зобов'язання про їх повернення, в той час як наявність строку виконання грошового зобов'язання є обов'язковою умовою договору позики.

Окрім цього, всупереч ч.1 ст.1049 ЦК України суд стягнув вартість отриманого ОСОБА_2 лому дорогоцінного металу.

Таким чином, районний суд не встановив справжньої правової природи укладених між сторонами договорів та дійшов помилкового висновку про укладення договорів позики.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано статті 1046, 1047, 1049 ЦК України та зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами укладено договори позики.

Аналогічні висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015р. (справа №6-1967 цс15).

Оскільки неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення в задоволеній частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/1208/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14996/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.