АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Алуштинської міської ради про зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Алуштинської міської ради про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Алуштинського міського суду АР Крим від 3 грудня 2012 року рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради АР Крим № 930 від 25 листопада 2005 року визнано протиправним і скасовано в частині, що стосується позивача, та останнього відновлено у списках осіб з числа депортованих громадян, потребуючих покращення житлових умов, в загальному списку черги під № 2 та позачерговому під № 7. 28 серпня 2013 року позивач звернувся до Алуштинського міського голови з проханням вирішити його житлове питання. Проте, відповідь Алуштинської міської ради АР Крим не стосувалася суті заяви. На повторне звернення він також отримав відповідь, яка не вирішувала його житлового питання. Вважаючи подібні дії відповідача по вилученню посадовими особами з квартирного обліку документів, маючих важливе значення, неправомірними, та стверджуючи, що такими діями йому нанесена шкода, просить зобов'язати Виконавчий комітет Алуштинської міської ради прийняти рішення, в якому передбачити виділення бюджетних коштів на придбання квартири для подальшого виділення позивачу цієї квартири або її грошового еквівалента.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та зобов'язати відповідача прийняти рішення, в якому

_________________________________________________________

Справа № 755/24613/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3138/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Антипова Л.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

передбачити виділення бюджетних коштів на придбання квартири для подальшого виділення позивачу цієї квартири або її грошового еквівалента.

Апелянт, зокрема, вказує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги доказів, які свідчать про наявність законних підстав для задоволення позову.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до п. 5 рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради АР Крим від 25 листопада 2005 року № 930 скасовано п. 3 рішення виконавчого комітету № 681 від 2 вересня 2005 року «Про відновлення в списках осіб з кола депортованих громадян, ОСОБА_2» згідно з п. 26 п.п. 5 Правил обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов (а.с. 8).

Постановою Алуштинського міського суду АР Kрим від 3 грудня 2012 року визнано протиправним та скасовано пункт 5 зазначеного рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради АР Крим від 25 листопада 2005 року № 930, що стосується ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради АР Крим від 15 березня 2013 року № 44, ОСОБА_2 перебуває у списку осіб з числа депортованих, потребуючих покрашення житлових умов і перебуває на окремому квартирному обліку по місцю проживання при виконавчому комітеті Алуштинської міської ради АР Крим (а.с. 13).

Згідно з відповіддю Алуштинської міської ради АР Крим від 18 жовтня 2013 року на звернення ОСОБА_2 про виділення йому житла, позивачу повідомлено, що його відновлено в черзі на отримання житла, натомість у житловому фонді Алуштинської міської ради АР Крим на даний час необхідне йому житло відсутнє (а.с. 17).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Конституції України громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 36 ЖК Української РСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Частиною 1 ст. 46 ЖК Української РСР передбачено позачергове надання жилого приміщення, зокрема, сім'ям, які мають п'ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебуває на відповідному обліку як потребуючий поліпшення житлових умов та має право на позачергове надання житла.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення про виділення бюджетних коштів на придбання квартири або виділення грошового еквіваленту є необґрунтованими, і законні підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 1, 2, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Положеннями ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до повноваження у галузі будівництва виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об'єктів на відповідній території; визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів не допускається, за винятком випадків, передбачених цим та іншими законами.

З огляду на викладене, враховуючи закріплену бюджетним законодавством самостійність органів місцевого самоврядування у процесі складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що підстави для зобов'язання виконавчого комітету Алуштинської міської ради АР Крим приймати будь-які рішення щодо бюджетного процесу відсутні.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з їх урахуванням перевіривши висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, беручи до уваги норми чинного законодавства, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування предмету апеляційного перегляду - рішення суду першої інстанції, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко