АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату компенсації.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_4» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплату компенсації відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наказу КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_4» № 02-02/872-к від 15 червня 2015 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду медичної сестри, а наказом № 02-02/1262-п від 20 серпня 2015 року з 21 серпня 2015 року була звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 04 червня 2015 року, вбачається, що позивачка просила прийняти її на роботу на період д/в медичної сестри ОСОБА_5

Відповідно до наказу № 02-02/1214-п від 12 серпня 2015 року медична сестра ОСОБА_5 приступає до роботи на 1,0 ставки після відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку з 25 серпня 2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, що за час роботи в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_4» ОСОБА_2 неодноразово порушувала трудову дисципліну, нехтувала функціональними обовязками, недотримувалась правил етичних норм у спілкуванні з завідуючою поліклініки, колегами по роботі, пацієнтами.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно виходив з того, що звільнення позивача з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням дії строкового трудового договору є законним і проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавств

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 що в матеріалах справи відсутні докази її неналежного виконання трудових обовязків, судова колегія ставиться критично,оскільки в матеріалах справи знаходяться заяви, акти та рапорти про порушення трудової дисципліни .

Доводи апелянта в апеляційній скарзі на те,що відповідно до п.2 ст.42 КЗпП України вона мала переважне право залишення її на роботі,судова колегія вважає хибними оскільки ця норма права застосовується при звільненні в разі скорочення чисельності штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6