Справа № 739/259/15-ц
Провадження № 2/739/88/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивачка), діючи через свого представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав її чоловіку ОСОБА_3.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями. Вона, як спадкоємець свого чоловіка за законом, належним чином прийняла його спадщину, оскільки на день смерті чоловіка постійно проживала разом з ним. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно вона звернулася до Семенівської районної державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями. З огляду на це позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого права власності.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що ОСОБА_3 за життя заповіту не склав, на його утриманні неповнолітні та недієздатні особи не перебували, інших спадкоємці першої черги у ОСОБА_3 не було, відповідно позивачка є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 і вона належним чином прийняла спадщину останнього, при цьому заяви про відмову від спадщини не подавала.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фаївка Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 04 грудня 2008 року серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

З довідки виконавчого комітету Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 04 листопада 2014 року №03-22/517 вбачається, що згідно особового рахунку НОМЕР_3 погосподарської книги сільської ради ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є головою домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 11-15), за адресою: АДРЕСА_1 розташований будинок літера «А-1», 1955 року забудови, веранда літера «а-1», три сараї літери «Б-1», «б-1», «В-1», гараж літера «Г-1» та два погреба, загальна вартість даного житлового будинку та надвірних будівель становить 80802 грн. 00 коп.

Відповідно до частин третьою та четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Отже, записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, записом в погосподарській книзі Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області підтверджується право приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок, збудований у 1955 році, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина тертя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1261 ЦК України позивачка, як дружина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про їх одруження від 27 лютого 1955 року, серії НОМЕР_4 (а.с. 20), належить до першої черги спадкоємців ОСОБА_3 за законом.

Згідно довідки Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 04 листопада 2014 року №03-22/518 позивачка на день смерті ОСОБА_3 постійно проживала з останнім (а.с. 7).

Оскільки ОСОБА_3 за життя заповіту не склав, інших спадкоємців першої черги не мав, на його утриманні неповнолітні та недієздатні особи не перебували, водночас позивачка належить до першої черги спадкоємців ОСОБА_3, постійно проживала з ним на день його смерті і заяви про відмову від спадщини останнього не подавала, суд приходить до висновку, що позивачка належним чином прийняла спадщину ОСОБА_3, до складу якої входить зазначений вище житловий будинок.

З відповіді Семенівської районної державної нотаріальної контори від 10 грудня 2014 року №1506/01-16 вбачається, що позивачці не видавалося свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 за законом, зокрема на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин суд вважає за необхідне захистити майнові права позивачки, визнавши за нею у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3, відповідно позов підлягає задоволенню повністю.

Стосовно надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі - житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні надвірні будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 392, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», статтями 10, 60, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 80 802 (вісімдесят тисяч вісімсот дві) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко