У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку рішення Іршавського районного суду від 03.02.2015 року, яким у задоволенні її позову до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування скарги зазначає, що висновками Іршавського РВ УМВС та фотознімками підтверджується, що саме собака відповідача знаходився на території її дворогосподарства в приміщенні відведеному для курей. Висновки відображені в рішенні суду ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По даній справі позивачкою пред'явлено позов про відшкодування майнової та моральної шкоди де відповідачем вказаний ОСОБА_3

Сам позов обґрунтовано тим, що 16.10.2013 року позивачка виявила на території свого дворогосподарства сусідського собаку, який задушив її 60 домашніх курей, перестрибнув огорожу до сусіда ОСОБА_3, який за твердженням позивачки і є власником даного собаки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 є власником собаки,я кий знищив курей позивачки.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З даної норми слідує, що у разі завдання свійською собакою шкоди майну фізичної особи, на власника такої собаки може бути покладена відповідальність по відшкодуванню шкоди якщо він не забезпечив належного утримання та контролю за собакою.

Однак позивачем, всупереч приписів ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що саме собака відповідача задушив її курей.

При цьому наявні в матеріалах справи фотознімки собаки самі по собі не підтверджують його належність саме відповідачу ОСОБА_3

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що належність собаки відповідачу підтверджується висновками Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Зокрема з даного приводу ОСОБА_5 два рази зверталася до Іршавьского РВ УМВС України в Закарпатській області. За результатами даних звернень зроблено висновки від 29.10.2013 року та 16.10.2014 року про припинення подальшої перевірки по зверненню ОСОБА_5 При цьому в обидвох висновках зазначено, що проведеними перевірками встановлено, що собака зображений на фотознімках позивачки належить гр.ОСОБА_6, а не ОСОБА_3, що зокрема підтвердили гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживають неподалік від гр. ОСОБА_5 Та обставина, що собака втік на територію гр.ОСОБА_3, на якій проживає також і його зять ОСОБА_6, не може покладати на відповідача відповідальність за дії собаки. Тобто дані висновки органів внутрішніх справ не тільки не підтверджують належність собаки ОСОБА_3, а навиками не узгоджуються з даним твердженням позивачки.

Також колегія суддів констатує, що судом першої інстанції (в мотивувальні частині) не зроблено жодних висновків, які б ґрунтувалися на припущеннях відповідача, а лише відмовлено у задоволенні позову за недоведеності. Тобто ані доводи апеляції також є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді