АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/6683/13-ц
Номер провадження №22-ц/791/2494/2015 Головуючий в І інстанції: Стамбула М.І.
Категорія: 27 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року грудня місяця 01 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

ОСОБА_1

секретар Пляс Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 лютого 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 жовтня 2013 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.03.2008р в розмірі 23739,66грн. та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до кредитного договору, укладеного 12 березня 2008 року між банком та відповідачкою, банк надав останній кредит в сумі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послух, Правилами користування платіжною карткою складає Договір, підтверджується підписом в заяві. Станом на 31 серпня 2013 року відповідач має заборгованість на загальну суму 23739,66грн. Просив стягнути з відповідача на користь банку вказану суму, а також судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 лютого 2014 року позов було задоволено.

В апеляційній скарзі заявник просить вказане рішення суду скасувати, застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову, пославшись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказав, що суд не звернув уваги на відсутність кредитного договору, оскільки у справі є лише заява відповідача, усі інші сторінки, надані позивачем як додаток до заяви, не підписані відповідачем і не можуть бути визнані як кредитний договір. Також зазначив, що суд залишив поза увагою сплив терміну позовної давності за цим позовом, оскільки кредит був наданий 12.03.2008р, а позивач звернувся з позовом 21.10.2013р. При цьому суд повинен був враховувати висновки Верховного Суду України, зокрема у справі 6-134цс.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на наступних підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

12 березня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до ВАТ КБ "ПриватБанк" (після зміни найменування ПАТ КБ "ПриватБанк") з заявою, в якій просила надати їй кредитну карту тип карти Visa Gold з кредитним лімітом в сумі 15000грн., базова процентна ставка: 30% на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Номер карти 391670(а.с.6).

Звертаючись до банку із вказаною заявою, ОСОБА_3підтвердила своїм підписом, що ознайомилася і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді для ознайомлення, і погодилася, що вказані документи в сукупності з її заявою складають кредитний договір, укладений між нею та банком (а.с.6 зворот).

Відповідно п.1.1 Умов і Правил надання банківських послуг вказана заява, підписана клієнтом разом з памяткою клієнта та умовами правил надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.7).

В силу п.9.12 зазначених Умов і Правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.9).

Згідно п.3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії карти вказаний на лицьовому боці картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (а.с.9).

З розрахунку заборгованості, наданого банком та розрахованого станом на 31.08.2013 року, вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 має заборгованість перед банком у розмірі 23739,66грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 8928,78грн., заборгованості за процентами 11229,20грн., нарахована комісія 50грн., прострочена комісія 1925,03грн., заборгованість по судових штрафах 1606,65грн. (а.с.5-7).

З даного розрахунку вбачається що до червня 2010 року відповідачка погашала заборгованість за кредитом і така була відсутня і лише з червня 2010 року виникла заборгованість за кредитом, яка поступово збільшувалася, станом на 29.10.2010р вона становила 1654,67грн. і досягла 8928,78грн. станом на 31.12.2012 року і до 31.08.2013 року не змінювалася. Заборгованість же за процентами виникла у травні 2008 року і з тих пір змінювалася (збільшувалась, зменшувалась), станом на 29.10.2010р вона становила 1209,02грн. і досягла 11229,2грн. станом на 31.08.2013 року.

При розгляді справи апеляційним судом представник позивача зазначила, що відповідачка з певною періодичністю погашала заборгованість, останній платіж в погашення заборгованості вона сплатила 23.06.2010р в сумі 440,00грн. Крім того, жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії Договору.

Отже, матеріали справи підтверджують наявність укладеного між сторонами кредитного договору, в якому викладені його умови.

При апеляційному розгляді справи до матеріалів справи була долучена копія інформації про карту номер 391670, з якої вбачається, що карта діє до березня 2011 року. Також була долучена виписка за період по 03.11.2015р, з якої вбачається, що останній платіж в погашення заборгованості відповідачкою сплачено 23.06.2010р в сумі 440,00грн. Тобто, черговий платіж вона не сплатила 23 липня 2010 року.

Норми цивільного законодавства щодо позовної давності встановлюють таке: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК України); зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст.266 ЦК України); перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14.

Отже, з липня 2010 року розпочинається початок перебігу позовної давності щодо сплати окремих щомісячних платежів. З цим позовом позивач звернувся до суду 21 жовтня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені фактичні обставини справи встановлені на підставі досліджених доказів, долучених до справи. За інших обставин суд мав би застосувати позовну давність в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами 3 років позовної давності від дня настання строку погашення чергового платежу, а саме щомісячних платежів до 21 жовтня 2010 року. Тобто, розмір кредитної заборгованості мав би бути зменшеним на 1654,67грн. заборгованості за кредитом та на 1209,02грн. заборгованості за процентами.

Однак, у цій справі суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати позовну давність, враховуючи таке.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказане відповідає правовому висновку, зробленому у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30.09.2015р у справі №6-780 цс 15.

Оскільки відповідачкою в суді першої інстанції не було заявлено про застосування позовної давності, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для її застосування.

При цьому колегія суддів також враховує і наступне. Відповідачка жодного разу не зявилася до суду першої інстанції, справу було розглянуто за її відсутності і було ухвалено заочне рішення. При цьому справа тричі призначалася до розгляду, а саме на 03.02.2014р об 11-00 годині, на 12.02.2014р об 11 годині, на 24.02.2014р о 10-30 годині. За довідкою ВАДР УДМС відповідачка є зареєстрованою з 08.07.2005 року за адресою м.Херсон, вул.Кримська,93. В матеріалах справи є розписки про вручення ОСОБА_3 судової повістки (а.с.19, 24, 27, 30, 31).

Тобто, є докази про здійснення повідомлення відповідачки в порядку ст.ст.76 і 77 ЦПК України. І хоча у справі відповідачка і була також повідомлена про дату судового засідання 24.02.2014р шляхом оголошення в пресі (газета "Наддніпрянська Правда" №6 (17) від лютий 2014р) (а.с.36), вказане не спростовує того факту, що вона, яка має постійне місце реєстрації, про дату судового засідання повідомлялась у порядку, визначеному ст.ст.76, 77 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що у своїй заяві про перегляд заочного рішення (а.с.44-46) представник відповідача в порушення п.3 ч.1 ст.229 ЦПК України не навів жодних обставин, що свідчили б про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, докази про це. Взагалі про причину неявки ОСОБА_3 в судове засідання у зазначеній заяві не було згадано. Вказана заява була повністю зосереджена на необхідності застосування позовної давності.

Отже, ОСОБА_3, що була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, заяви про застосування позовної давності не подавала, хоча і мала можливість це зробити, навіть направивши письмову заяву до суду, а тому суд апеляційної інстанції не може розглядати вимогу про застосування позовної давності, яку подав представник відповідачки в апеляційній скарзі. При цьому колегія суддів виходить з того, що нові матеріально-правові вимоги (а саме ст.267 ЦК України), які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем надані необхідні докази невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, тому позов про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам у справі, а тому прийшов до вірного висновку про те, що позивачем надані необхідні докази невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, що є підставою для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновки суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на відсутність кредитного договору через наявність лише заяви відповідача, а усі інші сторінки, надані позивачем як додаток до заяви, не підписані відповідачем, до уваги не приймаються, оскільки суперечать зазначеній заяві відповідачки від 12.03.2008 року, в якій вона підтвердила своїм підписом, що ознайомилася і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді для ознайомлення, і погодилася, що вказані документи в сукупності з її заявою складають кредитний договір, укладений між нею та банком. Посилання представника відповідачки на сплив терміну позовної давності за цим позовом також слід залишити поза увагою, оскільки за ч.3 ст.267 позовна заява застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А у цій справі таку заяву не зроблено, що унеможливлює застосування позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3,відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухваланабирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _____________ В.В. Майданік

Судді: _____________ О.В. Кутурланова

_____________ ОСОБА_4