Справа №471/1569/14-ц 18.02.2015 18.02.2015 18.02.2015
Провадження №22-ц-784/335/15 Суддя суду 1-ї інстанції Марценюк С.А.
Категорія 30 Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Олександрійська зернова компанія»

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) «Олександрійська зернова компанія» до ОСОБА_5

про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

24 листопада 2014 року ТОВ «Олександрійська зернова компанія» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 10 жовтня 2014 року уклав з відповідачем договір, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання виконувати роботу водія вантажного автомобіля та експедитора по перевезенню вантажів на свій власний ризик. Відповідача було направлено у відрядження, однак отримавши наряд ОСОБА_5 у відрядження не відбув, чим було завдано матеріальну шкоду товариству в розмірі 5500 грн. Крім того ТОВ «Олександрійська зернова компанія» завдано моральної шкоди, яку товариство оцінює в розмірі 5000 грн.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Олександрійська зернова компанія», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просить його скасувати та постановити нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Відповідачем надано заперечення на вказану апеляційну скаргу, де він зазначає про вірність висновків суду та законність оскаржуваного рішення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2014 року позивач уклав з ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» договір №31 (а.с.7-8). Відповідно до умов вказаного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконувати роботу водія вантажного автомобіля та експедитора по перевезенню вантажів на свій власний ризик (п.1.1).

Наказом № 350/1 від 12 жовтня 2014 року відповідача ОСОБА_5 було направлено у відрядження для надання транспортних послуг по перевезенню сільськогосподарської продукції на автомобілі КАМАЗ 53215 державний номер НОМЕР_1 (а.с. 9).

Для виконання зобов'язань за вказаним договором , та здійснення конкретних грузоперевезень, 19 жовтня 2014 року ОСОБА_5 видано наряд. Проте останній залишив машину на АЗС «ОККО» №3 Харківської філії за адресою вул. Свердлова, 2-В, с. Подворки, Харківської області, самовільно відмовившись виконувати взяті на себе зобов'язання за вказаним договором.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 906 України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями умов договору, а саме в його п. 3.2 передбачено, що виконавець несе повну матеріальну відповідальність за завдану замовникові шкоду та недоотримані ним доходи або упущену вигоду, якщо не доведе відсутність в цьому своєї вини, або якщо інше не встановлено договором.

Таким чином відповідальність настає в разі заподіяння винними діями виконавця прямої шкоди підприємству, недоотримання ним доходів та упущення вигоди.

Положеннями ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала , у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла отримати за звичайних обставин, як би її право не було порушено.

Із розрахунку розміру заподіяної шкоди, вбачається, що на думку позивача , вона складається саме із вартості нездійсненої відповідачем перевозки вантажу.

Проте, вказані витрати підприємства в разі їх здійснення, в зв'язку з виконанням перевезення вантажу іншим працівником, є прямими витратами, які пов'язані з його господарською діяльністю і не можуть бути віднесені до збитків.

За вказаних обставин висновок суду, щодо недоведеності заподіяння реальної матеріальної шкоди позивачу є вірним.

В той же час, вирішуючи даний спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків, суд послався на нечинність цивільно-правового договору № 31 від 10 жовтня 2014 року укладеного між ТОВ «Олександрівська Зернова Компанія» та ОСОБА_5, оскільки на думку суду він не містить всіх необхідних за законом умов та не всі зобов'язання виконано позивачем за цим договором.

Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки відповідач вказаний договір не оспорював в установленому законом порядку, та приступив до його виконання, однак в подальшому відмовився від цього.

В зв'язку з тим, що, вказані невірні висновки суду не вплинули на вірність вирішення справи судом, вони підлягають виключенню із мотивувальної частини, шляхом зміни судового рішення, відповідно до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди, районний суд вірно зазначив про відсутність доказів, впливу на погіршення ділової репутації позивача внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_5

Відповідно до умов договору відшкодування моральної шкоди з інших підстав не передбачено. Тому, в зазначеній частині рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги стосовно обґрунтованості заподіяння матеріальної шкоди підприємству не спростовують наведених висновків суду, а ґрунтуються на невірному розумінні положень закону.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Братського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2014 року висновок про нечинність цивільно-правового договору № 31 від 10 жовтня 2014 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Олександрівська Зернова Компанія» та ОСОБА_5 .

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: