Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/9028/14. Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова А.І.
Провадження№22-ц/778/2269/15р Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ" ФІЛІЯ "РУБІЖ-АВТО"

на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ" ФІЛІЯ "РУБІЖ-АВТО" про стягнення середнього заробітку під час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ" ФІЛІЯ "РУБІЖ-АВТО" про стягнення середнього заробітку під час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В позові зазначав, що він працював на ПАТ "Українська Автомобільна корпорація" Філія "Рубіж-Авто" з 20.06.2014р. по 22.10.2014р. на посаді охоронця, розмір його заробітної плати складав 1500 грн., яка виплачувалася через ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Він був звільненя за власним бажанням 22.10.2014р., але трудова книжка у день звільнення не була видана. Також з ним не було проведено розрахунку по заробітній платі. Трудову книжку підприємство віддало йому лише 10.11.2014р. Розрахунок було проведено лише 12.11.2014р. Таким чином, строк не проведення розрахунку з 22.10.2014р. по 12.11.2014р. складає 22 дні, а сума виплати за несвоєчасне проведення розрахунку складає: середня заробітна плата 6196,65 грн. / 4 місяці = 1549,16 грн. на місяць. Графік роботи у нього сутки - вдень, сутки - вночі, двоє суток вихідних. 30 днів (15змін = 1549,16 грн/1 зміна = 103,28). 22 дні (11 змін) = 1136,5 грн.Крім того, йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 2000грн., яка складається з моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, оскільки йому своєчасно не видана трудова книжка, він не зміг влаштуватись на іншу гідну роботу, крім того, йому доводилось шукати будь-яку роботу для того, щоб прогодувати свою сім'ю. Так, як з ним не своєчасно розрахувались, він не мав можливості придбати продукти харчування для сім'ї, що призвело до втрати нормальних сімейних стосунків в родині, також, через несплату заробітної плати та несвоєчасну видачу трудової книжки, він був змушений звертатися до юристів за захистом своїх прав та законних інтересів.

Посилаючись на викладені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час несвоєчасного проведення розрахунку у розмірі 1136 грн. 05 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Українська автомобільна корпорація", філія "Рубіж-Авто" на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.10.2014р. по 11.11.2014р. у сумі 1040 грн. 39 коп., моральну шкоду у сумі 400 грн., а усього стягнуто у сумі 1440 грн. 39 коп. Стягнуто з ПАТ "Українська автомобільна корпорація", філія "Рубіж-Авто" на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

У іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ "УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ" ФІЛІЯ "РУБІЖ-АВТО" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_5, ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач прийнятий на посаду охоронця ПАТ "Українська автомобільна корпорація Філія "Рубіж-Авто" наказом № 193-вк від 19.06.2014р.

Звільнений з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України22.10.2014р. наказом № 353-вк від 22.10.2014р.

Згідно довідки підприємства та відомостей у запереченнях на позов (а.с.28,30) середня заробітна плата за серпень-вересень 2014 року склала 1506 грн. 29 грн. Середньоденна заробітна плата становить 48,59грн. (1506,29грн. : 31 календ.день).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно керувався наступними нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП Українивстановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи ті визнані сторонами обставини, що при звільненні 22.10.2014р. остаточний розрахунок проведений 12.11.2014р., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, 1040,39грн.

В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції відповідає ст. 237-1 КЗпП України.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Затримка видачі трудової книжки та затримка розрахунку при звільненні є порушенням трудових прав працівника, що свідчить про заподіяння останньому моральної шкоди, розмір відшкодування обрахований судом з урахуванням вимог щодо розумності та справедливості у сумі 400грн.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення грошових сум у порядку ст.117 КЗпП України не мають свого підтвердження.

Апелянт не заперечує ті обставини, що 22.10.2014р. працівник знаходився на роботі та здійснював дії зі звільнення, що виключає застосування тієї норми ст.116 КЗпП України, якою передбачено, якщо працівник в день звільнення не працював, то належні йому суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.10.2014р. працівник подав заяву про звільнення, будучі на роботі, і того ж дня був виданий наказ про його звільнення.

КЗпП України покладає на власника або уповноважений ним орган виконання обов'язку щодо проведення остаточного розрахунку з працівником у день звільнення. Зазначені апелянтом обставини, що працівник в день звільнення не працював, не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у непроведенні остаточного розрахунку в день звільнення та видачі трудової книжки 10.11.2014р. у зв'язку із пересиланням її до регіонального відділення у м.Запоріжжі з Києва, не можуть спростувати висновки суду. Вказані обставини не звільняють відповідача від покладеного на нього ст. 116 КЗпП України обов'язку проведення розрахунку саме у день звільнення та своєчасної видачі трудової книжки та не доводять відсутності вини в затримці і не звільняють від встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності обчислення суми середнього заробітку, стягнутого на користь позивача у порядку т. 117 КЗпП України спростовані матеріалами справи, оскільки розмір середньоденного заробітку визначив безпосередньо відповідач (а.с.30), а період обчислення відповідає датам звільнення позивача та проведення з ним розрахунку. Так, час затримки розрахунку при звільненні з 22.10.2014р. по 11.11.2014 р. складає 21 день, а середній заробіток за цей період складає 1040 грн. 39 коп.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів факту спричинення моральної шкоди позивачу та відсутності підстав для її відшкодування не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 43 Конституції Україниправо на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці"заробітна плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Порушення гарантованих Конституцією України прав позивача на своєчасну оплату праці є доведеним фактором наявності моральної шкоди.

При цьому, відсутність своєчасного грошового розрахунку та несвоєчасна видача трудової книжки безумовно утруднюють забезпечення матеріального рівня життя та перешкоджають працевлаштуванню у період затримки видачі трудової книжки.

З урахуванням нетривалого періоду порушення трудових прав позивача суд першої інстанції, застосувавши принци розумності та справедливості задовольнив позовні вимоги в цій частині частково, стягнувши з 2000грн. позовних вимог лише 400грн.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ" ФІЛІЯ "РУБІЖ-АВТО" відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: