Справа № 35716995/14ц Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/1522/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 18 03.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, у відповідності до норм ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, просивзобов'язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу належний позивачу вклад за договором №263/112/526508 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування від 11 листопада 2013 року в сумі 100 100 доларів США та нараховані згідно договору відсотки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 листопада 2013 року між ним та банком було укладено договір про відкриття депозитного рахунку, предметом якого є розміщення в банку іменного строкового банківського вкладу на строк 367 днів з виплатою відсотків одноразово, в день терміну повернення вкладу. Для обліку вкладу банк відкрив на ім'я вкладника рахунок в доларах США. Сума вкладу становить 100 100 доларів США, день повернення 13 листопада 2014 року. 13 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до банку з письмовою вимогою про повернення коштів, внесених за вищезазначеним договором, однак банк відмовив повернути депозит, посилаючись на обмеження Національним банком України у видачі готівкових коштів в іноземній валюті.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 рокупозов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» видати готівкою одноразовою операцією через касу належний ОСОБА_2 вклад за Договором № 263/112/526508 про відкриття Депозитного Рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 11 листопада 2013 року в сумі 100 100 доларів США та нараховані згідно Договору відсотки.

Стягнуто з ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на користь держави судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить залучити до розгляду справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України, скасувати рішення міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що банком було дотримано передбачений укладеним між позивачем та відповідачем договором порядок перерахування коштів з депозитного на поточний рахунок ОСОБА_2 після закінчення строку розміщення вкладу. На дату звернення позивача до банку з вимогою видати йому кошти та на поточну дату діяли і продовжують діяти встановлені Національним банком України обмеження для банків щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта.

Позивач направив до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги Банку, а рішення залишити без змін, мотивуючи свої пояснення тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального законодаства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що11 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір №263/112/526508 про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, згідно якого клієнт перераховує з поточного (мультивалютного) рахунку АДРЕСА_1 у доларах США, відкритого в рамках договору щодо банківського обслуговування, а банк приймає на депозитний рахунок кошти на умовах та порядку, передбачених договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Сбербанк Росії».

Згідно умов зазначеного Договору сума вкладу складає 100 100 доларів США. День повернення вкладу - 13 листопада 2014 року з виплатою відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 7,15% річних (а.с.4).

11 листопада 2013 року ОСОБА_2 здійснив вклад в іноземній валюті у сумі 100 100 доларів США, вкладний рахунок НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням №90353043 (а.с.5).

13 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з письмовою вимогою про повернення йому внесених за договором коштів та нарахованих на них відсотків одноразово через касу банку.

На зазначену вимогу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» надав відповідь, в якій відмовив ОСОБА_2 у виплаті суми вкладу та процентів, посилаючись на постанову Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року №540.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, внесені позивачем на депозитний рахунок, підлягають поверненню в силу ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України. Посилання відповідача на обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті є безпідставними так, як постанова №540 не зареєстрована у Міністерстві юстиції України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності . Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України ( ч.2 ст. 4 ЦК України). Інші органи державної влади України, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і межах, встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 2 статті 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 року №758 та «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 року №540, суперечить положенням Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На виконання умов Договору, позивач здійснив вклад на рахунок Банку, в той час, як Банк відповідно до п. 2.3 Договору зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами 13 листопада 2014 року.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Крім того згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перерахував на депозитний рахунок кошти у сумі 100 100 доларів США. Після закінчення строку розміщення вкладу відповідач відмовився повернути вказану суму позивачу зазначаючи, що банк позбавлений можливості видати кошти, оскільки діє постанова Національного банку України №540, якою встановлено обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті.

Однак, відмова ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у видачі коштів позивачу з вищезазначеної підстави є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Пунктами 1, 3 указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03 жовтня 1992 року встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №731 від 28 грудня 1992 року зобов'язує міністерства, інші органи виконавчої влади, органи господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію та не опубліковані в установленому законодавством порядку.

Пункт 4а Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28 грудня 1992 року, вказує, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально - економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України.

Пунктом 15 зазначеного положення встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим.

Зі змісту постанов №540 від 29 серпня 2014 року та №758 від 01 грудня 2014 року,на які посилається в апеляційній скарзі відповідач, вбачається, що вони стосуються невизначеного кола фізичних осіб, а саме будь-якої фізичної особи, в якої є будь-який вклад в валюті в банках, а отже, зачіпає права та інтереси громадян.

За таких обставин, вищезазначені постанови не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а тому не набули чинності і не можуть бути підставою для відмови у видачі готівкових коштів, внесених позивачем на депозитний рахунок.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, банк, відмовляючи у поверненні коштів ОСОБА_2 порушує право власності останнього, що суперечить вимогам законодавства України та принципам міжнародного права.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що банк перерахував кошти з депозитного на поточний рахунок ОСОБА_2 після закінчення строку розміщення вкладу, а відтак, банк виконав свої зобов'язання щодо повернення вкладу. Однак зазначена обставина не є підставою для відмови у задоволенні позову, так як позивачу кошти не повернуто до цього часу, що підтверджується довідкою від 02 березня 2015 року наданою в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДБ Сбербанку Росії» просить залучити до участі у розгляді справи Національний банк України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, однак, зазначена вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішення питання про залучення до участі у справі третьої особи належить виключно до компетенції суду першої інстанції, виходячи з положень ч. 1 ст. 304 ЦПК України, згідно вимог якої справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою ЦПК України про апеляційне провадження.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлялося клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Національного банку України і Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 22 грудня 2014 року відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

За таких обставин, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : М.А. Яворський

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О. Фінагєєв