Справа № 203/5710/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних витрат; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що в жовтні 2012 року до нього звернулись його знайомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням надати в борг кошти в умі 320000 грн. Погодившись на це, він 19.10.2012 року передав останнім обумовлену суму, домовившись, що кошти вони повернуть в строк до 19.10.2013 року. Дана угода була укладена в простій письмовій формі. При цьому, позичальниками, крім підписаного ОСОБА_2 договору, кожним окремо було власноручно написано розписки. У зазначений термін відповідачі борг не повернули, мотивуючи тим, що не має коштів розрахуватись за іншими боргами, які вони мають. А тому, борг перед ним вони повернуть, коли будуть гроші. Крім того, відповідачі почали уникати зустрічей з ним. В зв'язку з цим, посилаючись на те, що в обумовлені договором строки відповідачі отримані у борг кошти не повернули, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором позики в розмірі 320000 грн., а також три відсотки річних в сумі 8179 грн. 72 коп. та інфляційні витрати в сумі 42240 грн.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ОСОБА_4, в обґрунтування якого посилалась на те, що в жовтні 2012 року їй терміново були потрібні кошти для розвитку бізнесу. В зв'язка з чим, вони прийняла рішення взяти позику за оголошенням, яке знайшла в газеті «Днепровский экспресс». Так вона познайомилась з ОСОБА_4, який займався видачею позик під відсотки. Обговоривши з останнім деталі, вони домовились про видачу їй позики в сумі 200000 грн. та 19.10.2012 року підписали договір. Раніше, 12.07.2012 року вона вже зверталась до ОСОБА_4 для позики коштів, також через оголошення та брала кредит в сумі 60000 грн. строком на три місяці. При отримані позики в жовтні 2012 року працівниками позивача було зроблено розрахунок-інформацію, де зазначено, що процентна ставка складає 5% на місяць. В ній також зазначено, що нею взято гроші в сумі 200000 грн. Водночас із складанням договору було зроблено розрахунок виплати заборгованості, в якому зазначено суму позики 200000 грн. та саме таку суму вона отримала від ОСОБА_4 Разом із договором нею було написано розписку. Також розписку було написано ОСОБА_3 в якій останній зобов'язався виплатити ОСОБА_4 суми позики в разі, якщо вона цього не зробить. Через кілька днів після отримання позики, вона намагалась домовитись з ОСОБА_4 про дострокове розірвання договору та повернення йому взятих в борг коштів. Однак, останній відмовився від зустрічі, наказавши платити гроші згідно графіку. Через занепад в бізнесі, вона була змушена закрити бізнес, опинилась у скрутному матеріальному становищі та не змогла повернути ОСОБА_4 борг в повному обсязі у визначені в договорі строки. Але, майже щомісячно виплачувала гроші частками та сплатила останньому 36050 грн. Також зазначила, що ОСОБА_4 про свою фінансову діяльність із надання кредитних коштів поширював інформацію через оголошення на вулиці, в газетах. Таким чином, професійно займався наданням фінансових послуг не маючи на це відповідної ліцензії. А тому нарахування відсотків на суму позики є незаконним та не передбачено договором. ОСОБА_4 замовчував про існування відсотків, невірно вказав суму позики в розмірі 320000 грн., хоча фактично передав кошти в сумі 200000 грн., ввівши її в оману. В зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила визнати частково недійсним договір позики від 19.10.2012 року в частині нарахування додаткової суми 170419 грн. 72 коп., яка перевищує отриману суму позики та в частині стягнення 36050 грн., що були раніше повернуті ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлений ОСОБА_4 позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити його в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_4 визнала частково, зазначивши, що отримувала в борг від останнього кошти в сумі 200000 грн., з яких 36050 грн. нею було повернуто. В зв'язку з цим, просила частково задовольнити позов ОСОБА_4 та повністю її зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_4 не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що кошти від останнього за розпискою від 19.10.2012 року він не отримував, а тому не має ніяких зобов'язань перед ОСОБА_4 за договором позики, що укладався з ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.10.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, відповідно до умов п.п.1.1.,1.2 якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 320000 грн., якій останній зобов'язався повернути в строк до 19.10.2013 року.

На виконання умов договору 19.10.2012 року ОСОБА_2 було власноручно написано розписку на підтвердження отримання за договором позики коштів від ОСОБА_4 в сумі 320000 грн.

19.10.2012 року ОСОБА_3 було написано розписку, відповідно до якої зазначено про отримання ним в борг від ОСОБА_4 коштів в сумі 315000 грн. та визначено, що в разі повернення ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_2 коштів в сумі 320000 грн., дана розписка втрачає свою юридичну силу та повністю звільняє ОСОБА_3 від будь-яких зобов'язань, спрямованих на повернення ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 315000 грн. Також в розписці зазначено, що згідно умов останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прийшли згоди, що ця розписка є фактичним підтвердженням укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору займу.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В своєму зустрічному позові та поясненнях під час розгляду справи ОСОБА_2 не заперечуючи факт укладення договору позики та написання нею розписки від 19.10.2012 року, не визнала факт отримання нею коштів в сумі 320000 грн., посилаючись на те, що фактично ОСОБА_4 їй було надано в борг кошти в сумі 200000 грн. та введено в оману щодо умов договору.

Разом з тим, факт отримання ОСОБА_2 коштів в сумі 320000 грн. підтверджується договором позики та письмовою розпискою від 19.10.2012 року, оригінали яких надано позивачем та залучено до матеріалів справи (а.с.109,111).

Пунктом 3.10 договору позики сторони договору засвідчили, що договір укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування тиску.

Підписавши вказаний договір ОСОБА_2 погодилась з умовами останнього та написавши власноруч розписку про отримання обумовлених договором коштів в сумі 320000 грн., підтвердила факт виконання позичальником умов п.п.1.1,1.2 договору позики.

Будь-яких належних доказів щодо отримання від ОСОБА_4 коштів в іншому розмірі та вчинення правочину під впливом оману ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано.

А представлену останньою письмову інформацію по кредиту (а.с.87) суд не вважає належним доказом, оскільки остання не підписана позичальником ОСОБА_4 та згідно умов договору позики від 19.10.2012 року не зазначена, як невід'ємна частина цього договору. В свою чергу представник позивача ОСОБА_4 заперечував факт складання цієї інформації та погодження умов договору на зазначених в цій інформації умовах.

Також суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами доводи зустрічного позову в частині замовчування ОСОБА_4 при укладені договору позики факту здійснення цього виду фінансової послуги без відповідної ліцензії, як того вимагає Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансах послуг», оскільки надані ОСОБА_2 оголошення не є свідченням їх розміщення саме ОСОБА_4 та здійснення вказаного виду діяльності на постійній основі, а представник останнього в судовому засіданні вказані обставини заперечувала.

Крім того, виходячи із термінів, визначних у ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансах послуг» та сфери його дії, визначеної в ст.2 цього Закону, суд вважає, що дія вказаного закону не поширюється на спірні правовідносини, що виникли між сторонами, як фізичним особами, за договором позики, укладеним відповідно до ст.1046 ЦК України.

Окрім цього, виходячи із прохальної частини зустрічного позову, ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір позики лише в частині фактично наданої суми позики.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 також зазначила, що на виконання умов договору позики від 19.10.2012 року нею частково було сплачено суму в розмірі 36050 грн., на підтвердження цього надала відповідні квитанції та платіжні доручення (а.с.37-49).

Відповідно до умов п.2.2.2 договору позики від 19.10.2012 року сторонами цього договору було визначено, що повернення позики здійснюється шляхом перерахування позичальником коштів на рахунок позикодавця НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії».

Разом з тим, з даних ОСОБА_2 квитанцій та платіжних доручень вбачається, що на вказаний рахунок останньою було перераховано лише: 250 грн. за квитанцією від 25.07.2014 року (а.с.47), 500 грн. за квитанцією від 27.06.2014 року та 500 грн. за квитанцією від 28.04.2014 року (а.с.48).

З інших квитанцій та платіжних доручень вбачається, що вони сплачувались або іншою особою - ОСОБА_3, або самою ОСОБА_2 на інші рахунки ніж зазначено в п.2.2.2 договору позики, а тому суд не вважає останні доказом виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики від 19.10.2012 року.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував факт сплати коштів згідно наданих ОСОБА_2 квитанцій та платіжних доручень за договором позики від 19.10.2012 року, посилаючись на те, що вказані кошти сплачувались останньою за іншим договором позики, що укладався раніше. Проте, відповідних доказів щодо наявності такого договору суду не надав.

В зв'язку з цим, а також враховуючи, що кошти за квитанціями від 25.07.2014 року, 27.06.2014 року та 28.04.2014 року перераховувались ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_4, що зазначений в п.2.2.2 договору позики від 19.10.2012 року та після йог укладення, суд вважає вказані квитанції належним та допустимим доказом часткового виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за цим договором позики.

В своєму позові ОСОБА_4 просив стягнути заборгованість за договором позики від 19.10.2012 року в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проте, як встановлено судом позичальником за договором позики від 19.10.2012 року була ОСОБА_2, якою і отримувались кошти за цим договором. Складена 19.10.2012 року ОСОБА_3 письмова розписка не містить будь-яких зобов'язань останнього по поверненню коштів, отриманих ОСОБА_2 за договором від 19.10.2012 року, а лише містить застереження щодо звільнення від виконання зобов'язань за цією розпискою в разі повернення ОСОБА_4 коштів, взятих в борг ОСОБА_2

За вказаних вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визнання частково недійсним договору позики від 19.10.2012 року та в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 в частині заявлених позовних вимог о відповідача ОСОБА_3

А позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 слід задовольнити частково, стягнувши з останньої на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 19.10.2012 року, за виключенням коштів сплачених за квитанціями від 25.07.2014 року, 27.06.2014 року та 28.04.2014 року, в розмірі 318750 грн. (320000 - 1250).

Кількість днів прострочення зобов'язань за договором позики станом на день звернення ОСОБА_4 до суду з позовом склала 321 день (з 20.10.2013 року по 05.09.2015 року).

Розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 згідно ст.625 ЦК України слід також стягнути три відсотки річних в сумі 8147 грн. 77 коп. (318750 грн. заборгованості / 365 днів у році х 3% х 311 днів прострочення) та інфляційні витрати в сумі 42075 грн. (318750 грн. заборгованості х 1,132 сукупний індекс інфляції - 318750).

Всього таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 368972 грн. 77 коп.

У відповідності до ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 3654 грн.

Сплачений ОСОБА_2 при подачі зустрічного позову судовий збір віднести на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,530,543,611,625,1046,1047,1049,1050,1051 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 19 жовтня 2012 року в сумі 318750 грн., три відсотки річних в сумі 8147 грн. 77 коп., інфляційні витрати в сумі 42075 грн., а всього стягнути 368972 грн. 77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, а також в задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору позики - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 3654 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак