АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.,

секретаря: Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, нарахованих відсотків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Просив стягнути з відповідача на його користь по Договору банківського строкового вкладу (депозит) «Класік» №300131/66498/1-14 від 12 червня 2014 року, суму заборгованості у розмірі 131931,50 грн., яка складається з суми банківського вкладу у розмірі 125000,00 грн. та відсотків у розмірі 6931,50 грн.

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 6500,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 131931 грн. 50 коп. згідно договору №300131/66498/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класик» від 12 червня 2014 року.

У позові ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінаси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1319 грн.31 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

У апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року скасувати

№22ц-794/297/15 Головуючий в І інстанції Ярема Л.В.

Категорія 27 Доповідач Бреславський О.Г.

і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми банківського вкладу, відмовити.

Вважають вказане рішення незаконним, таким що постановлено із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог щодо стягнення суми банківського вкладу та процентів.

Такі висновки суду є вірними та такими, що зроблені на підставі повно та всебічно з'ясованих доказах, яким дана юридична оцінка. Правильно застосовано норми матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 травня 2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем в особі відділення № 87 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 300131/48976/1-14, згідно з умовами якого відповідач погодився розмістити кошти на вкладний рахунок НОМЕР_1 та прийняв від позивача на цей рахунок кошти в сумі 130 000,00 гривень строком на один місяць до 12 червня 2014 року з процентною ставкою 24% річних (а.с.4).

Внесення коштів підтверджено квитанцією № 9 від 12 травня 2014 року (а.с.11).

Строк дії вказаного договору вкладу закінчився 12 червня 2014 року. Цього ж дня позивачу виплачено нараховані відсотки у сумі 2564 грн.57 коп.; відповідно до заяви про видачу готівки № 5 від 12.06.2014 повернуто частину вкладу у розмірі 5000 грн.; а кошти у розмірі 125000 грн. згідно п.1 договору-заяви № 300131/66498/1-14 від 12 червня 2014 року укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем в особі відділення №87 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» позивач вніс, а банк прийняв на рахунок НОМЕР_2 на строк один місяць до 12 липня 2014 року з відсотковою ставкою 22% на рік.

Внесення коштів підтверджено квитанцією № 9 від 12.06.2014 (а.с.14-15).

ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 14 липня 2014 року виплатив позивачу відсотки у розмірі 2260 грн.52 коп. (а.с.16).

ОСОБА_1 15 серпня 2014 року написано звернення до відповідача щодо повернення вкладу, на яке останній не відреагував та не повернув позивачу депозит.

Згідно з ч. 1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст.1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, (далі - Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У справі встановлено, що сторонами додержано письмову форму договору банківського вкладу з видачею позивачу квитанції - документа, що відповідає Положенню та Інструкції.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта про те, що підтвердженням розміщення вкладу є виписка по вкладному рахунку.

Апелянт посилається на наявність кримінального провадження від 28 липня 2014 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушенням, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте, на час розгляду цивільної справи відсутній вирок, яким були б встановлені обставини вчинення певних протиправних дій, а ОСОБА_1 пред'явлено вимоги, які випливають із договірних відносин, а не з відносин заподіяння шкоди діями працівників банку чи інших осіб.

Апелянт посилається на те, що депозитні вклади, у т.ч. вклад позивача, не поступали на відповідні рахунки банку, а договори банківського вкладу не обліковувалися в операційній системі банку.

Такі доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст. 1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Встановлено, що у позивача є оригінал примірника договору банківського вкладу, квитанції про внесення коштів, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та інших нормативно-правових актів, містять підписи уповноважених осіб банку, відтиски печатки та штампу, достовірність яких апелянтом не оспорюється.

Тому, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6- 17 цс 12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як на обставину недодержання вимог щодо письмової форми договору апелянт посилається на те, що підпис на квитанції на здійснення касової операції ймовірно вчинено керівником відділення банку, а не касиром.

З приводу таких доводів апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, крім випадку недотримання вимог щодо письмової форми, прямо не встановлена законом й на час розгляду справи договір не визнаний судом недійсним.

Належність на квитанціях відтиску штампу банку та підпису на квитанціях саме працівнику банку апелянтом не спростовується.

Таким чином, квитанції за змістом та формою відповідають вимогам, які передбачені пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного з'ясування обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: