Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2462/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.11.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, редакції газети «Україна-Центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2014 року ОСОБА_2 предявила вказаний позов до ОСОБА_3 Послалася на те, що 26 червня 2014 року, на основі коментарів, які надав в інтервю відповідач ОСОБА_3, який на той час займав посаду голови Олександрівської районної адміністрації,у випуску газети «Україн-Центр» була опублікована стаття журналіста ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые?». У сій статті йшлося про подію, яка сталася 8 червня 2014 року у с. Бірки Олександрівського району на березі річки Тясмин за участю сімї сина відповідача. Також у статті приведено слова відповідача, які стосувалися набито її, ОСОБА_2, участі в тих подіях та непрофесійної поведінки, як журналіста. Поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, спричиняє їй моральні страждання. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати поширені відповідачем про неї відомості такими, що не відповідають дійсності і принижують честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати його в газеті «Україна-Центр» опублікувати спростування, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 20000 грн. та майнову 550 грн.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено редакцію газети «Україна-Центр» (а.с. 79), а ухвалою від 7 листопада 2014 року журналіста ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 110).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року позов задоволено частково: визнано такими, що принижують честь, гідність , ділову репутацію ОСОБА_2, відомості поширені ОСОБА_3, шляхом надання коментарів, на підставі яких опублікована у випуску № 26 (1071) від 26 червня 2014 року газети «УкраїнаЦентр» стаття ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые ?», а саме недостовірною є та інформація, що ОСОБА_2 була присутня 8 червня 2014 року на березі річки Тясми в с. Бірки Олександрівського району та проводила відеозйомку інциденту між родиною ОСОБА_6 та відпочиваючими, представившись як журналіст та вказуючи на те, що опублікує статтю та викладе відео зйомку; зобов'язано редакцію газети «Україна-Центр» спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно ОСОБА_2 про те, що вона 8 червня 2014 року відпочивала на березі річки Тясмин в с. Бірки Олександрівського району та брала участь в інциденті з родиною ОСОБА_6, яка була опублікована у випуску № 26(1071) від 26 червня 2014 року газети «УкраїнаЦентр» в статті ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые?», спростування здійснити шляхом розміщення публікації набраної тим же шрифтом і розміщеної під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилася публікація , яка спростовується, у випуску газети «Україна-Центр» не пізніше місяця з дня набрання чинності судовим рішенням, наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ. Шановні читачі! Редакція газети «Україна-Центр» спростовує недостовірну інформацію, яка була опублікована у випуску №26(1071) від 26 червня 2014 року газети «Україна-Центр» в статті ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые?» про те, що ОСОБА_2 08 червня 2014 року відпочивала на березі річки Тясмин в с. Бірки Олександрівського району та проводила відеозйомку інциденту родини ОСОБА_6 з відпочиваючими, оскільки її того дня там не було і вона до цього інциденту не має ніякого відношення.»; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; відмовлено в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 500 гривень; стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та редакції газети «Україна-Центр» сплачений нею судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. у рівних частках.

Частково не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 та його представник, адвокат ОСОБА_5, оскаржили рішення в апеляційному порядку в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та судового збору. У скарзі послалися нате, що суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам. Стверджується, що журналіст ОСОБА_4 достатньо не перевірила достовірність отриманої нею інформації, а отже відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду належить покласти на журналіста та редакцію газети. Крім того, позивач не довела настання для неї негативних наслідків через поширену про неї інформацію.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржували.

Таким чином рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині визнання факту поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації про позивача, змісту такої інформації, яка порушує особисті немайнові права позивача, та способу її спростування, а також в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не зявився.

Його представник, адвокат ОСОБА_5, підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Позивач заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Інші особи, які беруть участь у справі, були повідомлені належним чином про час та місце її розгляду, але в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах оскаржуваної його частини, позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що в газеті «Україна-Центр» за №26 (1071) від 26 червня 2014 року було опубліковано статтю ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые?», де описано конфлікт, що стався 8 червня 2014 року біля водойми в с. Бірки між членами рідини відповідача ОСОБА_3, зокрема його сина і невістки, та іншими особами.

Журналіст ОСОБА_4 звязалася по телефону зі ОСОБА_3, який на той час займав посаду голови Олександрівської райдержадміністрації, та запропонувала йому прокоментувати обставини цього конфлікту. Він розповів про відомі йому обставини та надав свої коментарі, зокрема вказав, що подію в с. Бірки на відеокамеру знімала ОСОБА_2, що вона писала статті про конфлікти учителів та вирішила продовжити зйомки цього серіалу, підходила до його сина, казала йому, що вона журналіст і напише статтю про нього в газету та викладе відео.

Позивач ОСОБА_2 дійсно є журналістом, неодноразово нагороджувалася за свою професійну діяльність, співпрацює як з різними ЗМІ, працює на посаді заступника головного редактора РВО «Олександрівщина».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт повідомлення ОСОБА_3 журналісту ОСОБА_4 в ході інтервю недостовірної інформації про журналіста ОСОБА_2, а саме те, що вона знаходилась в с. Бірки на місці конфлікту за участю членів його родини, проводила відео зйомку сина відповідача без його на те згоди, обіцяла надрукувати статтю та викласти відеоматеріал в мережі Інтернет, тобто поводилася не професійно та всупереч права інших осіб.

Суд встановив, що поширена про позивача недостовірна інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію, завдає моральних страждань, а тому підлягає спростуванню в газеті «Україна-Центр», у якій були наведені цитати з інтервю ОСОБА_3 про позивача.

Крім того, суд вважав, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Відповідно до статті 303 ЦПКапеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п. 15 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року лише в оскаржених частинах, а саме: в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди та в частині стягнення з відповідача судових витрат.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду, в оскаржувані його частині, неповною мірою відповідає цим вимогам закону.

Згідно норм ст. 3 Конституції України, ст.ст. 297, 299 ЦК України честь, гідність і ділова репутація особи є недоторканими.

Право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої особі поширенням про неї достовірної інформації, гарантоване ч. 4 ст. 32 Конституції України.

Таким чином, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідальність за завдану моральну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, при наявності її вини, крім випадків встановлених законом (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку проте, що ОСОБА_3 під час інтервю поширив недостовірну інформацію про позивача, порушив недоторканість її честі, гідності і ділової репутації, принизив їх, а отже спричинив їй моральні страждання.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не оспорює рішення суду в частині визнання факту поширення недостовірної інформації та порушення ним особистих немайнових прав позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної інстанції щодо відсутності його вини у вчиненні неправомірних дій і не вдається до перевірки законності і обґрунтованості рішення суду в не оскаржуваній його частині.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 27 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цих розяснень не врахував, на відповідні норми ЦК не послався та не обґрунтував належним чином свій висновок про стягненя на відшодування моральної шкоди 1000 грн.

Суд враховує, що в опублікованій в газеті «Україна-Центр» за №26 (1071) від 26 червня 2014 року статті ОСОБА_4 «Власть новая, а замашки-старые?» наприкінці зазначено про те, що як мінімуму, одна неправда є в розповіді голови РДА, тобто ОСОБА_3: в Бірках в той день не було ОСОБА_2.

Так, як журналістом в короткий строк було спростовано недостовірну інформацію про позивача, суд вважає, що позивачем у встановленому порядку не доведений розмір моральних збитків у сумі 100 тис. грн.

Враховуючи вимоги об'єктивності, розумності й справедливості при визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, стягуваної з відповідача не відповідає вимогам ст. 23 ЦК Українита ст. 212 ЦПК України, а тому його слід зменшити з 1000 грн. до 300 грн.

Задовольнивши позов в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано поклав судові витрати на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 300 (триста) грн. відшкодування моральної шкоди.

В частині розподілу судових витрат рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: