Провадження №2-1228/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.02.2015 просить стягнути з останньої інфляційні нарахування на суму основного боргу в розмірі 11438,46 грн., три відсотки річних від несплаченої суми боргу в розмірі 1291,79 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

24.02.2015 до суду надійшла заява представника позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на майно належне на праві власності відповідачці ОСОБА_3, а саме, квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Як визначено ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

В силу положень ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідачки грошові кошти в загальному розмірі 25460,50 грн.

Частиною третьою ст. 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву, має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, данні про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вбачається, що розмір заявлених позовних вимог є неспівмірним вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

До того ж доказів на підтвердження того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, належить боржникові суду не надано.

З огляду на наведене, виходячи з засад розумності та справедливості, положень ч.3 ст. 152 ЦПК України, суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, зокрема, оскільки знаходить вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, неспівмірним із заявленими вимогами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя