Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 28 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 36 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування ним, проте порушила умови договору та свої зобов'язання належним чином не виконала. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором позивачем були укладені з ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк») договори поруки від 28 вересня 2006 року та від 20 жовтня 2010 року відповідно. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 200 грн., а з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 364 709,58 грн., а також витрати на юридичну допомогу в розмірі 1 950 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_3 та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2006 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 30 289,49 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1064,82 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 98 838,06 грн., штрафу (фіксованої частини) - 499,67 грн., штрафу (процентної складової) - 17 342,52 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200 грн. згідно договору поруки від 20 жовтня 2010 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 рішення апеляційного суду в касаційній скарзі не оскаржується, тому відповідно до ст. 355 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір. Останньою було допущено невиконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відхилив посилання апелянта на те, що вказаний кредитний договір вона не підписувала та кредитних коштів не отримувала, мотивуючи своє рішення тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також апеляційний суд відхилив доводи представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про необхідність зупинення провадження у даній справі до вирішення по суті цивільної справи № 201/253/14-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір від 28 вересня 2006 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 36 000 доларів США, зі сплатою 16 % річних (т. 1 а. с. 14, 15).

В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2006 року (т. 1 а. с. 17-19).

Також в якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 28 вересня 2006 року (т. 1 а. с. 20).

Крім того, в якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент Банк» було укладено договір поруки від 20 жовтня 2010 року (т. 1 а. с. 8).

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором, яка становить 46 105,30 доларів США і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 30 289,49 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1064,82 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12 495,33 доларів США, штрафу (фіксованої частини) - 63,17 доларів США, штрафу (процентної складової) - 2192,48 доларів США, що за курсом НБУ (долар США - 7,91 грн.) на час пред'явлення позову відповідно до службового розпорядження становить - 364 709,58 грн. (т. 1 а. с. 2, 3, 7).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська постановлено вирок по кримінальній справі за звинуваченням ОСОБА_7 за частинами 1, 2, 3 ст. 358 КК України, за яким останню визнано винною у підробці низки кредитних договорів, договорів поруки, укладених від імені фізичних осіб з ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, судом було встановлено, що 28 вересня 2006 року ОСОБА_7, маючи умисел на підробку та використання підробленого документу, знаходячись в приміщенні відділення «Будинок Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому по вул. Леніна 14 у м. Дніпропетровську, без відома і згоди ОСОБА_4, внесла завідомо неправдиві відомості в бланк договору поруки від 28 вересня 2006 року про те, що остання виступає у якості поручителя по кредитному договору від 28 вересня 2006 року і бере на себе встановлену договором відповідальність у випадку настання правових наслідків по договору, в якому ОСОБА_7 виконала підписи від імені ОСОБА_4, чим підробила документ, який згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» являвся обов'язковим для укладення кредитного договору в рамках програми мікрокредитування і який ОСОБА_7 надала до відділення «Будинок Губернатора» ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення кредитного договору від 28 вересня 2006 року. Вказаний вирок набрав законної сили (т. 1 а. с. 178-183).

До апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 було надано копію заяви ОСОБА_7 на адресу компетентних органів чи тих, кого це стосується, від 20 квітня 2011 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 повідомила, що згідно кредитного договору від 28 вересня 2006 року, оформленого за її проханням на ОСОБА_3, нею були отримані та використані грошові кошти у розмірі 36 000 доларів США, видані відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» «Будинок Губернатора» (т. 2 а. с. 91).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи для з'ясування питання, чи було виконано підпис у кредитному договорі ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що призначення експертизи у цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, заявлене клопотання судом апеляційної інстанції було залишено без задоволення з тих підстав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з указаних підстав, апеляційний суд не вказав, які саме засоби доказування можуть замінити висновок експерта у даній справі.

За змістом ч. 1 ст. 218 ЦПК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Крім того, представником ОСОБА_3 заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення по суті цивільної справи № 201/253/14-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, яке також залишено апеляційним судом без задоволення.

Відповідно до ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги, що визнання недійсним кредитного договору у справі № 201/253/14-ц впливає на вирішення цієї справи.

Крім того, мотивуючи своє клопотання про зупинення провадження у даній справі, представник ОСОБА_3 послався на ті обставини, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, зі змісту якого вбачається, що саме остання уклала спірний кредитний договір від імені ОСОБА_3, не маючи на це відповідних повноважень (том 1 а. с. 242-266).

В порушення вимог статей 10, 143, 144, 201, 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами прав щодо подання доказів, безпідставно відмовив представнику ОСОБА_3 у задоволенні його клопотань про призначення почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі, не вказав належних та обґрунтованих мотивів, з яких заявлені клопотання залишено без задоволення.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_3 і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська