Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила поділити в натурі 16/25 частки будинку АДРЕСА_1, виділивши їй у власність приміщення будинку, що становить 31/100 частини будинку - об'єкту спору або 1984/10000 реальних частин будинку. Виділити у власність відповідачу приміщення будинку, що складає 69/100 частин будинку - об'єкту спору або 4416/10000 реальних частин будинку. Стягнути з відповідача в її користь грошову суму у розмірі 29 049 грн у якості компенсації за зменшення ідеальної частки у спільній власності.

Позов мотивовано тим, що розпорядженням Личаківської районної ради народних депутатів м. Львова Львівської області № 446 від 2 червня 1994 року затверджено висновок Львівського МБТІ про визначення ідеальних і реальних часток вказаного будинку між співвласниками будинку: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - батьками сторін, а саме, матері

ОСОБА_6 виділено частку будинку, що становить 19/25 частки будинку, а батькові - ОСОБА_7, належали приміщення будинку, що складають

6/25 частки будинку. За життя, ОСОБА_6, шляхом підписання договору дарування від 6 липня 1994 року, передала позивачу право власності на

9/25 частин житлового будинку, а у власності батьків залишилось

16/25 частин будинку. Після смерті матері ОСОБА_6, що мало місце

ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкове майно складалось з 10/25 часток будинку, а після смерті батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкове майно складалось із 6/25 частин будинку.

Після смерті батьків, вона та відповідач, будучи єдиними спадкоємцями за законом, успадкували половину частки кожного з батьків. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, вона зареєструвала своє право власності на 5/25 (половина від частки матері) та 3/25 (половина від частки батька) частки будинку. Відповідач також отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається із 5/25 та

3/25 часток будинку. Таким чином, у спільній частковій власності її та відповідача, за виключенням 9/25 часток, які вона отримала на підставі договору дарування, залишилось 16/25 частин будинку. Протягом тривалого часу між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, що зокрема спричинили два звернення відповідача до суду з позовом про усунення її від права на спадкування майна батька. Майно, яким вони користуються спільно, не виділено в натурі. Відповідач проживає в частині будинку, яку складають приміщення: 3-1/2,0 кв. м, 3-2/2,8 кв. м,

3-3/8,3 кв. м, 3-4/9,0 кв. м 3-5/9,8 кв. м і вона не заперечує проти її подальшого проживання у цій частині, проте вважала, що їй повинно бути виділено у власність частина будинку, яку складають приміщення 2-1/6,9 кв. м, 2-2/15,0 кв. м, підвали І/2,0 кв. м, ІІ/4,9 кв. м та IV/6,5 кв. м. Обидві ці частини не є суміжними і проживання в них окремо є технічно можливим.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Поділено в натурі майно, що є у спільній частковій власності

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 16/25 частин будинку АДРЕСА_1 наступним чином: виділено у власність ОСОБА_4 приміщення будинку 2-1/6,9 кв. м, 2-2/15,0 кв. м, IV/6,5 кв. м, І/2,0 кв. м, ІІ/4,9 кв. м, що складають 414/1000 частини об'єкту спору (16/25 частин будинку); виділено у власність ОСОБА_5 приміщення будинку 3-1/2,0 кв. м, 3-2/2,8 кв. м, 3-3/8,3 кв. м, 3-4/9,0 кв. м, 3-5/9,8 кв. м, що складають 586/1000 частини об'єкту спору (16/25 частин будинку)

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за зменшення ідеальної частки у спільній власності в сумі 15 506 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із належних сторонам часток будинку, фактичного порядку користування, який установлений між сторонами.

Суд дав оцінку доказам, наданим сторонами, в тому числі і висновку будівельно-технічної експертизи від 4 грудня 2014 року, навів відповідні мотиви, чому саме приймає до уваги конкретний варіант розподілу будинку, в тому числі розподіл підвального приміщення.

Доводи ОСОБА_4 щодо неможливості розгляду справи через оспорювання договору дарування частки житлового будинку не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки рішеннями, які набрали законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним дарування, усунення від права спадкування відмолено.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук