АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/185/2015 Головуючий в І інстанції Третьякова І.В.
Категорія: 5 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця «02» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Цуканової І.В.

Суддів: Вейтас І.В.

Склярської І.В.

при секретарі Благовещенській О.О.,

за участю адвоката: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні будинком та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01 листопада 1991 року вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1. Оскільки на теперішній час відповідачі самовільно захопили зазначений будинок та використовують його для власних потреб, її у будинок не допускають, чим обмежують її у здійсненні права власності, ОСОБА_3, з підстав, визначених ст.ст.321, 387 ЦК України, просила суд: витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів будинок АДРЕСА_1; виселити з належного їй будинку відповідачів.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Справа розглядається апеляційним судом повторно.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 листопада 1991 року ОСОБА_3 належить будинок АДРЕСА_1 /а.с.55,56/. Право власності позивача на зазначений будинок зареєстровано у державному реєстрі 08 січня 2013 року /а.с.4/.

Згідно погосподарської книги №1 ОСОБА_4 з 1999 року володіє відкрито та безперервно домоволодінням АДРЕСА_1 та сплачує всі встановлені платежі, за ним числиться земельна ділянка загальною площею 0,68 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року. Дана земельна ділянка не приватизована. Зазначене вбачається з довідок, виданих Чулаківською сільською радою Голопристанського району у грудні 2012 року /а.с.27,28/.

З обставин справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 в 1998 році вселився в спірний будинок з дозволу позивачки, дійшовши при цьому усної домовленості про те, що він сплатить їй повну вартість будинку, після чого необхідно буде укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння.

В подальшому договору купівлі-продажу житлового будинку укладено не було, що визнається сторонами.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 в повному обсязі сплатив грошові кошти за житловий будинок, матеріали справи не містять. Позивачем визнано лише те, що нею було отримано тільки 1 500,00 грн. при обумовленій сторонами загальній вартості будинку в 2 500,00 грн. З позовом до суду про стягнення недоплаченої суми за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 не зверталася.

При розгляді даної справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спірному домоволодінні не зареєстровані, що підтверджується копіями їх паспортів, та з 2011 року у цьому домоволодінні не проживають, зареєстровані та мешкають в будинку покійного батька ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 /а.с. 171,172, 182,184/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги щодо виселення відповідачів зі спірного будинку позивачем не обґрунтовані, нею не надано доказів, які б доводили ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про виселення, тобто не доведено, що відповідачі самовільно захопили спірний будинок та з ними відсутні будь-які домовленості щодо володіння спірним майном.

При цьому суд послався на положення ч.1 ст.391 ЦК України, за якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, та ч.1 ст.387 ЦК України, за якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, суд зазначив як підставу у задоволенні позовних вимог - пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність ОСОБА_3 своїх позовних вимог за обраною нею підставою, оскільки вселення відповідачів відбулося за домовленістю з нею, тобто за її згодою, а не самовільно, що підтверджується як поясненнями сторін при розгляді справи, обставинами справи щодо проживання відповідачів в спірному будинку протягом 15 років з відома позивача, знаходження у відповідачів правовстановлюючих документів на будинок, реєстрацією позивачем права власності на будинок лише 08.01.2013 року на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, так і встановлено рішенням апеляційним судом Херсонської області від 20.03.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до цих же осіб, що є відповідачами у даній справі, про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди /а.с. 60-61/.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ч.2 ст.31 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови Пленуму №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», суд повинен з'ясувати у позивача предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені в заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми в обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким Законом слід керуватися при вирішенні спору.

Оскільки позивач самостійно обрала підставою позову самовільне зайняття відповідачами належного їй житлового будинку без жодних домовленостей, з письмовою заявою про зміну підстави позову до суду не зверталася, то за вищевикладених встановлених обставин її позовні вимоги про захист цивільних прав як власника майна про усунення перешкод є незаконними і необґрунтованими

Виконуючи положення ч.4 ст.338 ЦПК України про обов'язковість висновків і мотивів, з яких скасоване попереднє рішення апеляційного суду Херсонської області від 21.05.2014 року у даній справі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 12.11.2014 року, колегія суддів зазначає таке.

Наявність у відповідачів правового статусу тимчасових жильців чи наймачів та укладення договору найму жилого приміщення, в тому числі фактичного, узгодження строку проживання, умов та розміру оплати, спростовуються послідовними поясненнями сторін, як при розгляді справи місцевим судом, так і апеляційним.

З обставин справи та з рішення апеляційного суду Херсонської області від 20.03.2013 року вбачається, що правовідносини сторін випливають з їх домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріальна форма якого не додержана, проте за положенням ЦК України 1963 року, який регулював правовідносини сторін, що виникли в 1998 році, такий договір не є нікчемним.

З огляду на вищенаведене, за думкою судової колегії, спосіб захисту прав позивача має відбуватися в межах зобов'язального права щодо договору купівлі-продажу, про що ОСОБА_3 в даній справі не просить.

Оскільки позивач не захищає даним позовом свої житлові права, то застосовувати до спірних правовідносин положення ст.168 ЖК України, що регулює порядок розірвання договору найму жилого приміщення в будинках приватного житлового фонду (про що позивач не просить), та положень ст.98 ЖК України, яка регулює правовідносини між наймачем жилого приміщення (а не власником жилого будинку, яким є ОСОБА_8) в будинках державного і громадського житлового фонду (а не в приватному житловому фонді, до якого належить домоволодіння позивача) і тимчасовими жильцями, не виявляється можливим.

Так як судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_3 є недоведеними, то в позові має бути відмовлено саме за недоведеністю вимог, посилання при цьому суду на відмову в позові за пропуском строку позовної давності є зайвим, проте не вплинуло на законність рішення та підлягає виключенню з рішення суду.

Так як рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність її згоди на реєстрацію відповідачів в будинку до уваги не приймаються, оскільки спростовуються рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21.03.2013 року, в якому зазначено протилежне.

Не приймаються також до уваги доводи апелянта про підробку її підпису у заяві щодо передачі відповідачам у користування земельної ділянки, оскільки вони виходять поза межі предмету позову, в якому ОСОБА_3 не просить захисту її земельних прав.

Керуючись ст.ст.303,308,315, п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини посилання на пропуск строку позовної давності як підставу відмови в задоволенні позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 10 березня 2015 року

Ухвала набрала законної сили 02 березня 2015 року

Суддя: І.В. Цуканова

Секретар судового засідання: О.О.Благовещенська