Справа № 359/6570/14 Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/780/2111/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 49 16.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що їхня з відповідачем повнолітня донька ОСОБА_5 на даний час навчається на денній формі навчання і потребує матеріальної допомоги. Дитина не працює, перебуває виключно на її утриманні, а вартість навчання складає 9 тис. грн щорічно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на навчання доньки не надає, однак має таку можливість, оскільки працює та отримує щомісячний заробіток в сумі 6 тис. грн. Враховуючи викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 500 грн та додаткові витрати в розмірі 1/2 частини вартості навчання щорічно, до досягнення донькою двадцятитрирічного віку або до закінчення навчання залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року позов ОСОБА_3. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3. аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 в розмірі 370 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення ОСОБА_5 двадцятитрирічного віку залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3. додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 в розмірі 1/2 витрат за кожен рік навчання, згідно з договором про навчання від 8 вересня 2013 року № 108/13 до закінчення навчання або до досягнення ОСОБА_5 двадцятитрирічного віку залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка навчається в розмірі 370 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, а саме до 31 січня 2016 року, а в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня ОСОБА_5 навчається у навчальному закладі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а її батько - відповідач у справі, має можливість таку допомогу надавати, оскільки є працездатним та отримує стабільний дохід.

Проте такі висновки не відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 28 жовтня 1995 року по 1 вересня 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька сторін ОСОБА_5, яка на дату звернення до суду досягла повноліття.

З 1 вересня 2013 року ОСОБА_5 на підставі договору від 8 вересня 2013 року № 108/13 навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює та не отримує стипендії, а ОСОБА_3. сама не має можливості утримувати її самостійно. Термін навчання з 1 вересня 2013 року по 31 січня 2016 року.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують ;матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_5 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати, суд першої інстанції не врахував те, що позивачка звернулась з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений рзділом 16 СК України, в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати.

Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст. 185 СК України, яка міститься у гл. 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не визначився в достатній мірі з характером правовідносин та правовими нормами, що підлягали до застосування в даному випадку, не дав належної оцінки доказам по справі та зробив невірний і передчасний висновок про задоволення позову в частині стягнення додаткових витрати на дитину.

В зв'язку з вищевказаним рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрати на дитину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року в частині стягнення додаткових витрати на дитину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: