Провадження № 22-ц/780/2201/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 22.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 1 липня 2009 року позичив відповідачу 9000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язався повернути позику 1 вересня 2009, але зобов'язання не виконав.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 7 листопада 2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 71 820грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 23 березня 2012 року відповідало 9000 доларам США. Ухвалою апеляційного суду від 7 лютого 2013 року рішення залишене без змін.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 7 листопада 2012 року виконане відповідачем частково, виконавчою службою стягнуто 6 серпня 2014 року заборгованість в розмірі 26984,36грн., що за офіційним курсом НБУ становило 2185 доларів США.

Таким чином позивач вважав, що сума заборгованості відповідача перед ним з урахуванням курсової різниці станом на 24 жовтня 2014 року становить 44 730 грн., яку він просив стягнути з відповідача.

В подальшому, уточнивши позовні вимоги позивач зазначив, що на 06 лютого 2015 року курс долара США за офіційним курсом НБУ становить 23,13 грн. Оскільки відповідач повинен повернути позивачу заборгованість в сумі 6815 доларів США, то еквівалент цієї суми станом на 06 лютого 2015 року становить 157 630, 95 грн. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням курсової різниці станом на 06 лютого 2015 року становить 85 810, 95 грн. ( 157 630,95 - 71 820 грн.), яку він просив стягнути з відповідача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився із таким висновком суду і оскаржив його в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи і правової позиції позивача. Позивач наголошує на тому, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає відповідальності за порушення строків розрахунків. Позивач вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні позову, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 7 листопада 2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 71 820грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 23 березня 2012 року відповідало 9000 доларам США. Ухвалою апеляційного суду від 7 лютого 2013 року рішення залишене без змін.

15 березня 2013 року на примусове виконання до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшов виконавчий лист від 13 березня 2013 року про стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної заборгованості та судових витрат по справі. Того ж дня було відкрите виконавче провадження, здійснені заходи примусового виконання рішення. Залишок боргу, згідно виконавчого листа, становить 45415,13грн., про що свідчить довідка РВ ДВС № 385 від 29 січня 2015 року.

4 серпня 2014 рішенням Апеляційного суду Київської області було задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, індексу інфляції та процентів від позики станом на 30 листопада 2013 в розмірі 26116,24грн. та судових витрат. Білоцерківським міськрайонним судом виданий виконавчий лист стягувачу 14 листопада 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами був вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті - гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення, яке набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні, підстав для стягнення курсової різниці заборгованості немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, враховуюче наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз'яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Право ухвалювати рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд має лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. З ст. 533 ЦК України, Декрет).

Як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позову за договором позики судом було встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу в строк зазначений в договорі, а тому стягнув борг, який був визначений у доларах США, але в грошовій одиниці України - гривні за курсом валют, який існував на час ухвалення судом рішення. Оскільки платіж ще не збуло здійснено, суд не міг визначити розмір заборгованості на момент майбутнього фактичного платежу, як це передбачено в ч.2 ст.533 ЦК України.

Таким чином спір між сторонами щодо договору позики був вирішений судом і на підставі викладеного у резолютивній рішенні суду був виписаний виконавчий лист.

В подальшому, оскільки відповідач не виконував рішення суду і не сплатив на користь позивачу присуджені судом кошти, у позивача не припиняється право на отримання з відповідача відсотків за користування коштами. Своїм правом позивач скористався, про що свідчить рішення Апеляційного суду Київської області суду від 04 серпня 2014 року. (а.с.53-54)

Щодо перерахунку заборгованості відповідно до курсу долара США до гривні,то такий перерахунок судом не може бути здійснений, оскільки курс валют постійно змінюється.

На час пред»явлення цього позову 24 жовтня 2014 року офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним банком України становив 12,95 грн. за 1 долар США, на час збільшення позовних вимог 6 лютого 2015 року становив 23,13 грн. за 1 долар США, на час розгляду в суді апеляційної інстанції становив 22,22 грн. за 1 долар США.

Таким чином задоволення цього позову також не може гарантувати права позивача на отримання повного відшкодування, а тому в обраний спосіб він не може захистити своє право на повернення відповідачем боргу у повному обсязі у валюті зобов'язання, а саме в доларах США.

Фактично позивач просить відшкодувати збитки, завдані простроченням сплати боргу, які полягають у знеціненні валюти платежу в період прострочення, за яке відповідальним є боржник. Але ці збитки мають визначатися як різниця між сумою в гривнях за курсом на день ухвалення рішення і сумою в гривнях за курсом на момент фактичного платежу .

Оскільки рішення суду про стягнення боргу ще не виконане, до цього часу вимоги позивача про стягнення різниці між сумою в гривнях за курсом на день ухвалення рішення і сумою в гривнях за курсом на день уточнення позовних вимог даній справі не підлягають до задоволення.

Враховуючи все вище викладене, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді