Номер провадження: 22-ц/785/1435/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 і апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють у своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_6 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_7, Білгород-Дністровський РВ ГУ УМВС Українив Одеській області про визнання недійсним договору дарування і виселення,

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2013 року, ОСОБА_2, піклувальник ОСОБА_3, в її інтересах звернулась із позовом про визнання недійсним договору дарування 6/100 частин домовлодіння АДРЕСА_1 від 17.01.2012 року між ОСОБА_6та ОСОБА_4.й виселення ОСОБА_8.і членів його сім'ї без надання іншого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_3.є власником домоволодіння по АДРЕСА_1. На підставі рішення суду від 22.03.206 року визнано дійсним договір купівлі-продажу частини спірного домоволодіння між ОСОБА_9та ОСОБА_3 Ухвалою суду від 29.06.2006 року в іншій справі (за позовом ОСОБА_4.), накладено арешт на спірне домоволодіння, який до цього часу, у встановленому законом порядку, не скасований. 17.01.2012 року, при наявності арешта, укладено договір дарування спірної частини домоволодіння. Крім того, на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року скасовано рішення суду від 22.03.2006 року і ОСОБА_6відмовлено у позові про визнання дійсним договору купівлі-продажу 6/100 частин домоволодіння.

Посилаючись на наявність заборони на відчуження у вигляді арешта домоволодіння, а також на те, що скасовано рішення суду, на підставі якого ОСОБА_6набула право власності на 6/100 частин домоволодіння, піклувальник позивачки просила визнати правочин недійсним.

Крім того, з підстав ст. 116 ч.1 ЖК України, просила виселити ОСОБА_4.і членів його сім'ї з домоволодіння й зняти з реєстраційного обліку, зазначаючи, що відповідачі руйнують та псують жиле приміщення і роблять неможливим проживання з ними в одному будинку.

Представник відповідача ОСОБА_4позов не визнала з тих підтсав, що позивач не є стороною договору, а вимоги про виселення не доведені.

Треті особи ОСОБА_5.і нотаріус ОСОБА_7заперечували проти позову.

Представник третьої особи Білгород-Дністровського РВ ГУ УМВС України в Одеській області не приймав участі у судовому засіданні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2014 року позов задоволено частково: суд визнав недійсним договір дарування 6/100 частин спірного домоволодіння від 17.01.2012 року між ОСОБА_6та ОСОБА_8, а у позові про виселення і зняття з реєстраційного обліку відмовив.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду у частині відмови у позові про виселення і зняття з реєстраційного обліку скасувати, постановити нове рішення у цій частині про задоволення позову, посилаючись на незаконність відмови у позові.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які діють у своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просять рішення суду у частині визнання недійсним правочину скасувати і постановити у цій частині нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм ст. 362 ЦК України й на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

У засіданні колегії суддів: позивачка ї її представники скаргу підтримали, а скаргу відповідачів і третьої особи не визнали; відповідач ОСОБА_4.і його представники, третя особа ОСОБА_5скаргу не визнали, а свою скаргу підтримали. Відповідачка ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус і представник Білгород-Дністровського РВ ГУ МВС України в Одеській області у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову про визнання недійсним договору дарування підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Позивачка в особі представника просила, зокрема, визнати недійсним договір дарування 6/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 від 17.01.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з тих підстав, що договір дарування укладено при наявності арешту, накладеного ухвалою суду, що є порушенням чинного законодавства, крім того, правочин вчинено з порушенням її права власності (а.с.2-5).

Між сторонами має місце спір з приводу вчинення правочину, який регулюється ЦК України.

Встановлено, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.1996 року ОСОБА_3належало домоволодіння у цілому АДРЕСА_1 (а.с.10,65-67,179).

28.03.1997 року, між ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_3 і з дозволу виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як органу опіки та піклування /рішення №305 від 20.03.1997 року/ і ОСОБА_6 /з 1998 року ОСОБА_6/ на Одеській товарній біржі /у представництві в м. Білгород-Дністровський/ укладено договір купівлі-продажу 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.127, 171,172,174,175).

Відповідач ОСОБА_4 зазначав, що зі згоди позивачки ОСОБА_3, яка доводиться йому тіткою й ОСОБА_6, яка є його матір'ю ОСОБА_11 та ОСОБА_6 двоюрідні сестри/ у 1997 році він зі своєю дружиною вселився в 6/100 частин домоволодіння і з цього часу проживає у ньому разом із дружиною та сином.

Зазначені обставини позивачка і її представники не заперечували.

ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_12 і їх син 1997 року народження у спірному домоволодінні зареєстровані з 1999 року (а.с.53,80 зворот).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2006 року задоволено позов ОСОБА_6 і визнано дійсним договір купівлі- продажу 6/100 частин спірного домоволодіння, укладений на Одеській товарній біржі 28.03.1997 року й визнано за ОСОБА_6право власності на 1/6 частину домоволодіння (а.с.63,64).

29.06.2006 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на нерухоме майно, накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.7).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2011 року ОСОБА_4 у позові відмовлено (а.с.162-166).

17.01.2012 року, за договором дарування, ОСОБА_6подарувала 6/100 частин домоволодіння відповідачу ОСОБА_4.(а.с.62).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2006 року скасовано і ОСОБА_6відмовлено у позові про визнання дійсним договору купівлі-продажу 6/100 частин спірного домоволодіння від 28.03.1997 року, укладеного на товарній біржі у 1997 році, з підстав ст. ст. 220, 224 та 657 ЦК України у редакції 2004 року (а.с.111).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.11.2012 року ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року (а.с.112).

ОСОБА_3.в особі представника ОСОБА_2просила визнати недійсним договір дарування лише з тих підстав, що на час укладення правочину існувала ухвала суду про заборону відчуження об'єкта нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2006 року накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 (а.с.7-10).

Зазначеною ухвалою не накладався арешт на частину спірного нерухомого майна, яке належало на той час ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного правочину, тобто договору дарування від 17.01.2012 року.

Разом з тим, право на звернення до суду має особа у разі порушення її законних прав або інтересів.

6/100 частин спірного домоволодіння вибуло з володіння позивачки ОСОБА_3 на підставі правочину - договору купівлі-продажу від 28.03.1997 року, вчиненого у 1997 році на товарній біржі (а.с.171,174,175,179,179 зворот).

Висновок суду першої інстанції про те, що право власності ОСОБА_3 порушено на підставі ст. 362 ч.2 ЦК України /переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності/ є неправильним, оскільки оспорюваний правочин є договором дарування, а не договором купівлі-продажу частини нерухомого майна.

Зважаючи на те, що позивачка в особі представника не довела своїх вимог стосовно того, що оспорюваний правочин, стороною якого вона не була, порушив її право власності, колегія суддів відмовляє у позові про визнання недійсним договору дарування від 17.01.2012 року.

Рішення суду у частині відмови у позові про виселення зі зняттям із реєстраційного обліку підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи у позові про виселення з підстав ст. 116 ЖК України зі зняттям із реєстраційного обліку виходив з того, що позивачка не довела своїх вимог.

Висновок суду у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону - ст.ст.116 ЖК України, ст. 60 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Позивачка просила виселити ОСОБА_4 та членів його сім'ї з тих підстав, що відповідач й члени його сім'ї систематично руйнують і псують жиле приміщення, роблять неможливим проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання й громадського впливу виявились безрезультатними.

Встановлено, що відповідач із сім'єю вселився у спірне жиле приміщення у 1997 році, а з 1999 року вони постійно зареєстровані у будинку.

З 2006 року по 2012 рік між ОСОБА_6 /матір'ю відповідача ОСОБА_4/, а також самим ОСОБА_4.і ОСОБА_3.у суді тривали спори з приводу права власності на 6/100 частин спірного домоволодіння (а.с.7,11,63,111,112,160-166).

У 2008 році піклувальником ОСОБА_3, яка є нівалідом дитинства 3 групи, замість тітки ОСОБА_10 призначена її двоюрідна сестра ОСОБА_2.(а.с.12).

З 2008 року і до цього часу між сторонами існують неприязні відносини з приводу права власності на частину спірного домоволодіння, у зв'язку з чим між ними постійно виникають бійки та сварки, які неодноразово були предметом розгляду правоохоронних органів (а.с.120-125,167,168).

До органів міліції з приводу неправомірної поведінки звертались як піклувальник ОСОБА_2, так і відповідач ОСОБА_4, про що свідчать матеріали справи і надана Серебзовою у засідання колегії суддів переписка із правоохоронними органами.

І ОСОБА_3, і ОСОБА_4 попереджались про відповідальність та неприпустимість протиправних дій.

Наведене свідчить про те, що конфлікти і неприязні відносини сторін мають місце саме з приводу права власності на частину спірного домоволодіння, а не у зв'язку із користуванням частиною будинка.

Ствердження позивачки і її представників про те, що відповідач псує та руйнує жиле приміщення із посиланням на акт від 22.04.2010 року безпідставні.

Акт від 22.04.2010 року не зазначає про те, що пошкодження, які були виявлені на дверях і замках, на поштовому ящику,а також тріщина на ганку сталися внаслідок їх псування або руйнування з боку відповідача (а.с.128).

Зважаючи на конкретні обставини справи, суд дійшов правильного висновку про відмову у позові про виселення ОСОБА_4за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.п.1,2, 308, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які діють у своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2014 року у частині задоволення позову ОСОБА_3 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 від імені якої діє ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2014 року у частині відмови у позові ОСОБА_3 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська