Справа № 212/1804/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді Т.І.Тимошенко

при секретарі І.О. Мариненко

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» Безверхої І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_6до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6у своїй позовній заяві суду зазначив, що він працював у Публічному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» у період 17 січня 1994 року по 09 березня 2010 рокуна різних професіях і посадах. Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2013 рокузалишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2013 рокуу цивільній справі за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на його користь було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі - 5520 гривень 20 копійок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Він звільнений з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» і йому з вини відповідача не були виплачені всі суми, що повинні були виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток. Визначена судом сума стягнення виплачена Публічним акціонерним товариством «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» йому, і день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 984 робочих днів, середній заробіток на момент звільнення 208 гривень 37 копійок .В наданій уточненій позовній заяві йдеться про стягнення з відповідача 205661 грн 19 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на його користь повинна бути стягнена сума, передбачена ст. 117 КЗпП України - 205036 гривень 08 копійок, з розрахунку 984 робочих днізатримки помножені на середній заробіток 208 гривень 37 копійок.

Бездіяльність Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті йому заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що він відчуває душевні страждання, такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав, у зв'язку з порушенням його прав на своєчасне отримання заробітної плати за час відпусток йому заподіяна значна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 5000 гривень 00 копійок.Тому він просить тягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у 205036 гривень 08 копійок, та моральну шкоду у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Представник позивача ОСОБА_1, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини.

Представник відповідача Безверха І.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та суду зазначив що, 26 лютого 2014 рокупозивач отримав кошти у розмірі 4687 гривень 45 копійок,згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 22 серпня 2013 року, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведеня з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки по день фактичного розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином вважає що суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має врахувати положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, в також ту обставину, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві.

Також, керуючись абзацом 5, п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі задоволення позовних вимог позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він просив суд, навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, також визначити зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначити в резолютивній частині рішення.

Також вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому на її думку під моральною шкодою, відповідно до чинного законодавства, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абз. 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, позивач в обґрунтуванні факту завдання йому моральної шкоди вказує: «Бездіяльність Відповідача щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті позивачу заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що позивач відчував і відчуває душевні страждання. Такий стан не дає позивачу можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав.» При цьому, позивач не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до абз. 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивач зобов'язаний вказати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди.

Тому на підставі викладеного просить суд в задоволені позовних вимог позивача, щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити повністю.

Судом в судовому засіданні встановлено що, позивач працював на підприємстві відповідача у період з 17 січня 1994 року по 09 березня 2010 рокуна різних професіях і посадах.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_6до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на користь позивача було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі - 5520 гривень 20 копійок.

13 лютого 2014 рокупозивач отримав кошти у розмірі 5520 гривень 02 копійкизгідно вищезазначеного рішення суду, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток. Публічне акціонерне товариство «Євраз Суха Балка» є госпрозрахункове підприємство і тому чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати за час відпусток при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку майже в сто разів вищий за частку у заявлених вимогах За таких підстав, суд находить переконливими доводи представника відповідача про те , що позивач не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання позивачу моральної шкоди та при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має враховуватися положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, в також ту обставину, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві. Відповідачем, як госпрозрахунковим підприємством, коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням фінансової можливості. За таких підстав позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215, ЦПК України, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: Т. І. Тимошенко