У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Берегівського районного суду від 19 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Берегівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, про позбавлення права користування житлом та виселення, -

в с т а н о в и л а :

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили в апеляційному порядку рішення Берегівського районного суду від 19 січня 2014 року, яким даний позов ОСОБА_4 - задоволено.

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилаються на те, що суд не навів у своєму рішенні підставі для їх виселення, які передбачені житловим законодавством.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно договору дарування від 11.02.2012 року ОСОБА_5 подарувала позивачці по справі ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що в даному будинку зареєстровані та проживають відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9, 10, 12). При цьому відповідачі зареєструвалися та вселилися в даний будинок до укладення вказаного договору дарування, тобто за згодою попереднього власника.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право користування відповідачами даною квартирою припинилося, а тому вони підлягають виселенню.

З даним висновком суду першої інстанції повістю погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Тобто права членів сім'ї власника будинку на користування об'єктом власності є похідними від прав самого власника.

Таким чином, внаслідок припинення права власності ОСОБА_5 на вищезазначений житловий будинок члени його сім'ї (відповідачі) втратили право на користування ним, а відтак суд дійшов вірного висновку про усунення перешкод в користуванні майном шляхом їх виселення.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в рішення суду посилання на норми житлового законодавства, як на підставу для виселення, оскільки в даному випаду позивачем пред'явлено позову щодо захисту свого права власності, а право користування відповідачів на дане житло припинилися на підставі ст. 405 ЦК України, що є наслідком їх виселення. Стаття 109 ЖК УРСР в даному випадку не підлягає застосуванню.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді