Провадження № 22-ц/780/2417/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 29 17.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Токар Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальних збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

10 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, де просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 57 607,91 грн. матеріальної шкоди, 1 200 грн. витрачених на проведення експертизи та судовий збір - 589 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 26.11.2013 року о 13 годині 05 хвилин відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 в с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області, рухаючись по другорядній дорозі - вул. Авіаторів, на перехресті не надав перевагу першочергового проїзду автомобілю марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_3, що рухався по головній дорозі - вул. Княгині Ольги.

Унаслідок цього відбулося зіткнення, після чого автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 відкинуло на стоячий автомобіль «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2, що рухався до даного перехрестя по другорядній дорозі - вул. Ярослава Мудрого та призупинився для надання переваги в русі автомобілю «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_3.

Всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача марки «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2, було завдано пошкодження переднього бамперу, передньої лівої блок-фари, капоту, переднього лівого крила.

Вказані пошкодження унеможливили подальше безпечне використання його єдиного транспортного засобу.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року по справі №755/39/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по адміністративній справі закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Для встановлення рівня пошкодженості автомобіля позивачем було проведено незалежну оцінку транспортного засобу.

Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності №112013 06 від 26.11.2013 року, розмір матеріальної шкоди, завданий позивачу, складає 57607,97 грн.

Вартість проведення експертизи складає 1 200 грн.

24 лютого 2015 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області позов ОСОБА_3 задоволено з посиланням на обставини, викладені у позові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що йому було невідомо про постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07 2015 року, та на неї було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва.

Крім того, ОСОБА_2 посилається, на те, що під час розгляду справи неодноразово звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із поганим станом здоров'я, а також заперечував проти розгляду справи у відсутності третіх осіб.

Проте, на його думку, вказані обставини судом першої інстанції не прийнято до уваги при постановленні рушення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 26.11.2013 року о 13 годині 05 хвилин відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 в с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області, рухаючись по другорядній дорозі - вул. Авіаторів, на перехресті не надав перевагу першочергового проїзду автомобілю марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_3, що рухався по головній дорозі - вул. Княгині Ольги.

Унаслідок цього відбулося зіткнення, після чого автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1 відкинуло на стоячий автомобіль «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2, що рухався до даного перехрестя по другорядній дорозі вул. Ярослава Мудрого та призупинився для надання переваги в русі автомобілю «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_3.

Всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача марки «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2, було завдано пошкодження переднього бамперу, передньої лівої блок-фари, капоту, переднього лівого крила.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва за №755/39/14-ц від 18.07.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп, а провадження по адміністративній справі було закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності ( а.с. 5 ).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була забезпечена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і він не надав суду доказів що звертався із відповідною заявою до МТСБУ.

Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності №34833185_26112013_06 від 26.11.2013 року, розмір матеріальної шкоди, завданий позивачу складає 57 607,97 грн. ( а.с. 12-26 ).

За проведення експертно-оціночного обслуговування позивачем сплачено 1 200 грн. ( а.с. 9-10 ).

10 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами і сплатив 589 грн. судового збору ( а.с. 1, 2-4 ).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції в обґрунтування задоволення заявлених вимог посилався серед іншого на положення ст. 1188 ЦК України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 1188 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Ґрунтується він і на положеннях п. 16 постанови N4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, згідно якого відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необгрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 6, 13, 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 27, 60, 168, 169 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції, зокрема, про порушення права на справедливий судовий захист, принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відмову у відкладенні розгляду справи, розгляд справи за відсутності третіх осіб, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, а відтак, правового значення для правильного вирішення спору не мають та не спростовують висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог та не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, доказів на підтвердження зазначених доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції не надав.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено при вирішенні заявлених вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальних збитків, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба