Провадження №2/405/1877/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив розділити між ним та відповідачем спільно набуте за період шлюбу майно гараж №35, який знаходиться в гаражному кооперативі в м.Кіровограді по вул.Хабаровській, 9, визнавши за ним право власності на зазначений гараж, зі сплатою відповідачу грошової компенсації за 1/2 частину гаражу відповідно до висновку про вартість будівлі гаража.

20 квітня 2015 року позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову по зазначеній цивільній справі шляхом накладення арешту на гараж під номером №35, розташований у гаражному кооперативі «Біанка» по вул.Хабаровській, 9 у м.Кіровограді, який належить ОСОБА_4 Заява мотивована тим, що відповідач в телефонному режимі повідомила йому про свій намір відчужити гараж, який було придбано ними (позивачем та відповідачем) за спільні кошти під час зареєстрованого шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник заяву про забезпечення позову підтримали, просили її задовольнити, представник відповідача просив відмовити заявнику в задоволенні заяви, посилаючись на те, що заявником не підтверджено, хто є власником спірного гаражу, оскільки вжиті заходи забезпечення позову за відсутності будь-яких даних щодо власників зазначеного гаражу, можуть порушити права інших осіб, крім того, наявність даних щодо того, що відповідач є членом гаражного кооперативу, в якому знаходиться гараж, ще не свідчить про право власності особи на майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, при цьому зазначені обставини та докази їм повинні бути викладені заявником в заяві про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, серед іншого, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, при цьому згідно з ч.3 зазначеної статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

З заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що заявник обрав вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж №35, що знаходиться в гаражному кооперативі «Біанка» по вул.Хабаровській, 9 у м.Кіровограді, який належить ОСОБА_4 В заяві також зазначено, що гараж придбано під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти.

Необхідність вжиття забезпечення позову способом, обраним позивачем, в заяві заявник ОСОБА_1 зазначив про можливість відповідача розпорядитися зазначеним майном, відчуживши його.

З аналізу положень статей 151, 152 ЦПК України слідує, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), та знаходиться у нього або інших осіб.

Крім того, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно ( в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні і тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Зазначені позивачем обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову (придбання гаражу у період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, належність гаража відповідачу), які не підтверджені документально, не обґрунтовують необхідності в застосуванні даного виду забезпечення позову накладення арешту на майно, відсутні достовірні дані щодо власника майна, чи перебуває зазначене майно в користуванні чи розпорядженні відповідача, чи зазначеним майном користуються інші особи, при цьому суд також враховує, що заява позивача не містить і належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Не підтверджені також документально на момент розгляду заяви про забезпечення позову і доводи позивача, зазначені під час розгляду заяви про забезпечення позову, про те, що гараж було придбано в 2004 році за спільні з відповідачем кошти в розмірі 200 доларів США.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, позивачем в заяві про забезпечення позову не доведено, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного ч.1 ст.11 ЦПК України, а також виходячи з принципу змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладаються на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою застосувати інший вид забезпечення позову та збирати докази.

Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що позивачем в заяві про забезпечення позову викладені припущення щодо наміру відповідача розпорядитися майном на свій розсуд, які не підтверджуються обєктивними та належними доказами, не зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, відсутні достовірні дані щодо власника майна, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

При цьому, відзначається, що відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у звязку з чим, позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з заявою про забезпечення позову, яка має відповідати вимогам ч.2 ст.151, ч.1 ст.152 ЦПК України, з урахуванням обставин, викладених в зазначеній ухвалі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153, 293, 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, шляхом накладення арешту на гараж №35, що розташований у гаражному кооперативі «Біанка» по вул.Хабаровській, 9 у м.Кіровограді, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова