Провадження № 2/127/185/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача Огородника В.В.,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом West Fashion GmbH до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та законного представника неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу спадкодавця,-

в с т а н о в и в :

West Fashion GmbH звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та законного представника неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_8 про стягнення боргу спадкодавця, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.04.2013 року ОСОБА_9 у підприємства West Fashion GmbH був придбаний товар в кількості 2093 лотів по ціні 30, 34 Євро за лот, загальною вартістю 63 500 Євро, що підтверджується інвойсом (накладною - рахунком) НОМЕР_1 від 18.04.2013 року. Згідно досягнутої домовленості ОСОБА_10 повинен був сплатити суму 63500 Євро за товар до 30.11.2013 року, однак до вказаного періоду дані кошти не були перераховані, тому був направлений лист на ім'я ОСОБА_10 про вимогу сплатити заборгованості до 31.03.2014 року, проте до вказаного періоду не були виконанні зобов'язання щодо сплати коштів на рахунок позивача. Пізніше позивачу з телефонної розмови стало відомо про смерть ОСОБА_10 та про наявність трьох спадкоємців, тому 23.04.2014 року позивач пред'явив вимогу до спадкоємців з приводу боргу спадкодавця підприємству в розмірі 63 500 Євро. Просили суд стягнути солідарно з спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 законним представником якої є ОСОБА_8, на користь підприємства West Fashion GmbH заборгованість в сумі 63 500 Євро.

В судовому засіданні представник позивача Огородник В.В. позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити, стягнути з спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 законним представником якої є ОСОБА_8 на користь підприємства West Fashion GmbH заборгованість в сумі 63 500 Євро.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що жодних документів, які б підтвердили факт отримання ОСОБА_9 товару на суму 63500 Євро не має, наявність накладної не свідчить про те, що товар був отриманий. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки відсутні докази які б підтвердили факт отримання ОСОБА_9 товару, а саме суконь на суму 63500 Євро. Також вказала на відсутність договору, як основного документу домовленості між сторонами, де було б прописано момент отримання товару, сплата і строки.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила суд позов задовольнити.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до накладної від 18.04.2013 року, де продавцем зазначено: West Fashion GmbH, а покупцем ОСОБА_10, останнім було придбано різноманітні сукні у кількості 2093 штук, ціна за одиницю 30,34 Євро, вартість загалом 63500 Євро, також зазначено, що оплату необхідно здійснити до 30.11.2013 року згідно до угоди, на рахунок в Ощадбанку Мюльхайм - ан - дер - Рур (а.с.160-161).

Згідно до копії вимоги, щодо оплати рахунку НОМЕР_1 від 18.04.2013 року West Fashion GmbH просило ОСОБА_10 здійснити переказ у розмірі 63500 Євро до 31.03.2014 року на рахунок в Ощадбанку Мюльхайм - ан - дер - Рур (а.с. 10-11).

Копія вимоги про оплату рахунку НОМЕР_1 від 18.04.2013 року West Fashion GmbH була надіслана представнику неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 12).

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Вінниці- є засновником West Fashion GmbH, дата початку зареєстрованої діяльності 01.01.2012 року (а.с. 13-14).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

В накладній НОМЕР_1 від 18.04.2013 року, зазначено, що ОСОБА_10 оплату необхідно здійснити до 30.11.2013 року згідно до угоди, на рахунок в Ощадбанку Мюльхайм - ан - дер - Рур. Однак представником позивача даної угоди суду надано не було, як і будь-яких жодних інших договорів, які би передбачали умови оплати, передачі товару ОСОБА_10, квитанції про оплату, чеку тощо.

Також суду не було надано оригіналів документів, для звірки їх з копіями.

Отже, належних та допустимих доказів того, що товар був переданий ОСОБА_10 і в нього виникли зобов»язання на суму 63 500 Євро, суду надано не було, адже предметом виконання, як невід»ємним елементом виконання договору, є ті конкретні суб»єктивні права і конкретні юридичні обов»язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб»єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встанолвення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків ( ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов»язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов»язання- це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов»язання як правового зв»язку між двома суб»єктами ( сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов»язок вчинити певну дію ( певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов»язання надано право, що кореспондує обов»язку першої.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Золкрема, видаткова накладна є первинним документом, який використовується для обліку руху товарно-матеріальних цінностей і розрахунків по них. Накладна не є бланком строгої звітності і може бути надрукована на комп'ютері із застосуванням власної нумерації. При цьому форма цього бланка має бути виконана з дотриманням вимог відповідних нормативно-правових актів з обов'язковою вказівкою усіх реквізитів. Проте типова форма такої накладної ніякими нормативно-правовими актами не затверджена.

Згідно п.2.4. Наказу міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи (на паперових носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документу (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції і її виміри (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл і здійснення господарської операції і складання первинного документу.

Відповідно до вище зазначеної товарної накладної West Fashion GmbH, що знаходиться в Німеччині за адресою: 45473 Мюльхайм/Рур доставила ОСОБА_10, за адресою АДРЕСА_1 вище зазначений товар.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача Огородник В.В. не зміг пояснити суду куди саме був доставлений даний товар і яким чином товар перетинав кордом, заначивши суду про свої припущення.

Представник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_4, яка в судовому засіданні визнала позов, зазначила, що їй було відомо про можливість невивезення товару за межі Німечинни, оскільки ОСОБА_9 товар перепродувався на місці в Німечинни. Однак доказів про дані обставини в неї немає, як і документів в підтвердження даних обставин.

Моментом здійснення експорту (імпорту), згідно зі ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відповідно до статті 322 Митного кодексу України товари, що переміщуються через митний кордон України, разом з їх упаковкою та маркуванням, транспортні засоби комерційного призначення, якими вони переміщуються через митний кордон України, пред'являються у незмінному стані для митного контролю, а документи на ці товари, транспортні засоби подаються органам доходів і зборів у пунктах пропуску через державний кордон України та в інших місцях на митній території України, встановлених органами доходів і зборів для здійснення митного контролю та митного оформлення, не пізніше ніж через три години після прибуття зазначених товарів у пункт пропуску через державний кордон України або інше визначене органами доходів і зборів місце.

Крім того, ч. 1 статті 195 Митного кодексу України передбачено, що переміщення товарів через митний кордон України здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 321 Митного кодексу України у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Положеннями пункту 1. ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України передбачено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний Кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості:

1) при перевезенні автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність);

б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні);

в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

є) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Таким чином, представником позивача не було надано суду жодного доказу, якій підтвердив би факт переміщення товару, а саме різноманітних суконь у кількості 2093 штук, через митний кордон України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію на предмет доказування. Строни мають право обгрунтувати належність конкретного доказу на підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивач скористався своїми процесуальними правами, надав суду наявні у нього докази.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За викладених обставин, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим і недоведеним належними та допустимими доказами.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 207, 509, 526, 530, ЦК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 209, 212, 214, 215, ЦПК, України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові West Fashion GmbH до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та законного представника неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_8 про стягнення боргу спадкодавця - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя