Справа № 461/4464/15-ц
У Х В А Л А

"21" квітня 2015 р. суддя Галицького районного суду м. Львова Зубачик Н.Б., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

20.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося в Галицький районний суду м. Львова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 100 625,04 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 25233 536,11 грн. та 163 159,89 грн., а також судовий збір у сумі 3775,80 грн.

Одночасно з позовом, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на все належне відповідачам рухоме та нерухоме майно; зобов`язати ДВС накласти арешт, оголосити в розшук та затримати на арештмайданчики з подальшою передачею на відповідальне зберігання позивачу рухоме майно відповідачів (автомобілі); зобов`язати ДВС накласти арешт на банківські рахунки відповідачів, які відкриті в усіх банківських установах України, та будуть відкриті в майбутньому.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити, з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України).

Частиною 2 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.151 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З аналізу вказаних положень статей 151,152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем в обґрунтування доводів, викладених у заяві про забезпечення позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про власників зазначених в заяві банківських рахунків та про право власності відповідачів на рухоме та нерухоме майно, на яке позивач просив накласти арешт.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні відомості про вартість цього майна, про кількість коштів на банківських рахунках тощо, що унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Суд звертає увагу на те, що при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Накладення арешту на всі банківські рахунки юридичних осіб (відповідачів) може перешкодити їх господарській діяльності та привести до незворотних наслідків.

Зважаючи на те, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, на банківські рахунки, затримання автомобілів на арештмайданчики, при відсутності відомостей про власників цього майна і рахунків може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, яким це майно чи рахунки можуть належати, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Зубачик Н.Б.