Справа № 203/4959/15-ц
02 грудня 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді Казака С.Ю.
при секретарі Приступко С.Д.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та неустойки,-
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про причини своєї неявки не повідомили.
В звязку з потворною неявкою відповідачів та враховуючи думку представника позивача, судом у відповідності до ст.ст.169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, за змістом ч.ч.1,2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.
Тобто, договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Згідно п.7.6 договору позики останній укладався за письмовою згодою ОСОБА_4, дружини позичальника та на договорі міститься її письмова заява про те, що вона надає згоду на укладання та підписання цього договору її чоловіком ОСОБА_3 на умовах, визначених на його розсуд і підтверджує, що договір укладається в інтересах її сімї.
Станом на день подачі позову та на момент розгляду справи отримані відповідачем в позику кошти позивачу не повернуто.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, зазначені вище положення ЦК України та СК України, умови договору позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за договором позики від 29.05.2015 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При визначенні суми боргу, що підлягає стягненню, суд враховує положення п.п.4.2,5.1 та 5.3 договору позики, довідку щодо курсу продажу долару США АТ «ОСОБА_5 Аваль» станом на день подачі позову 21.08.2015 року (23,5 грн. за один долар США) та положення ст.533 ЦПК України.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Також в своєму позові позивач просив стягнути з відповідачів у відповідності до п.5.4 договору позики та ст.ст.549,551 ЦК України неустойку в розмірі 3915100 грн. за період з 04.06.2015 року по 21.08.2015 року.
Згідно зазначених вище п.п.4.2,5.1 та 5.3 договору позики сторонами було визначено строк повернення позики до 03.06.2015 року.
Пунктом 5.4 цього договору встановлено, що у разі порушення позичальником п.5.1 договору, останній спла-чує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку в розмірі 5% від позиченої суми.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Вказаний висновок про застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі №6-100цс14 та в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано в позику кошти в сумі 1564000 грн.
В той час, як розмір неустойки, нарахованої відповідно до умов п.5.4 договору позики, складає 3915100 грн., що більш ніж в два рази перевищує розмір наданої позики та заборгованості за договором.
З урахуванням зазначеного, суд у відповідності до п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.551 ЦК України, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідачів, стягнувши з останніх в солідарному порядку неустойку в сумі, що дорівнює сумі позики, тобто в розмірі 1564000 грн.
Таким чином, позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, стягнувши на його користь з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором позики від 29.05.2015 року в сумі 1598000 грн., неустойку в сумі 1564000 грн., а всього 3162000 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути сплачений останнім при подачі позову судовий збір в сумі 3654 грн. по 1827 грн. з кожного з відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,207,533,549,551,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст.60,61,65 СК України, ст.ст.10,11,27,31,57-61,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та неустойки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 29 травня 2015 року в сумі 1598000 грн., пеню в сумі 1564000 грн., а всього 3162000 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1827 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1827 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Ю.Казак