АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/320/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2859/15Головуючий у 1-й інстанції Любицький В. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Буленка О.О., Карпушина Г.Л.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі представника ОСОБА_2

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( далі - ВАТ НАСК «Оранта»), третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому смертю батька ОСОБА_5 12.12.2009 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої водій автобуса БАЗ-07921 - Еталон, д.н.з. НОМЕР_1. ОСОБА_4, який перебував в трудових відносинах з відповідачем відділом освіти Семенівської РДА, якому і належить зазначений транспортний засіб, керуючи ним здійснив наїзд на пішохода його батька, який помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Прохав стягнути з відповідача відділу освіти Семенівської РДА матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. та моральну шкоду в розмірі 97450 грн., а з відповідача ВАТ НАСК «Оранта», як страховика транспортного засобу, матеріальну шкоду в розмірі 10746,4 грн. витрат на поховання батька та моральну шкоду в розмірі 2550 гривень ( а.с. 1-3 т.1).

У подальшому ОСОБА_3 неодноразово змінював свої позовні вимоги, остаточно виклавши їх заяві (а.с.100 т.1), доповшивши в частині стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» додатково 6000 грн. за витрати по виготовленню та встановленню надмогильного пам'ятника і прохав стягнути з останнього майнову шкоду в розмірі 21255, 04 грн. та зменшивши розмір моральної шкоди до 100 тис. гривень. ОСОБА_3 визначив позовні вимоги, якими прохав стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в розмірі 15 255, 04 грн. матеріальної шкоди та 100 тис. грн.. моральної шкоди. Складовими матеріальної шкоди позивач визначив: на поховання 1820 грн., на поминальний обід 1627,75 грн., на поминальний сніданок 189,4 грн., на поминальні обіди на 9-й день 1597,2 грн. та на 40-й день 1113,9 грн., на виготовлення надгробного пам'ятника 4300 грн., на проїзд до слідчого 98,05 грн., за послуги адвоката 1000 грн., за облаштування пам'ятника надгробного 3289,13 грн. на поїздки до фахівця в галузі права для укладення угоди на представництво інтересів по даній справі в загальному розмірі 219 грн. 61 коп..

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5220 грн.(пять тисяч двісті двадцять гривень 00 коп.) та на відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 2550 грн. (дві тисячі пятсот пятдесят гривень 00 коп.)

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»на користь держави судовий збір в розмірі 60,90 грн. (шістдесят гривень 90 коп.) позовних вимог майнового характеру та кошти в розмірі 130 грн. (сто тридцять грн.. 00 коп.) позовних вимог немайнового характеру.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі представника ОСОБА_2 та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта».

Посилається на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює нележність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на піставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, що 20 березня 2012 року Семенівським районним судом Полтавської області за результатами розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, який є третьою особою по даній справі, винесено постанову про закриття кримінальної справи про факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 грудня 2009 року о 09 год. 00 хв. в с.Товсте Семенівського району Полтавської області, внаслідок якої ОСОБА_4 під час керування ним автобусом «БАЗ -07921- Еталон» д.н.з. НОМЕР_1 , який належав відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Кримінальна справа закрита судом із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Зазначена постанова не оскаржувалась і вступила в законну силу. Цивільний позов по справі потерпілого ОСОБА_3, який є позивачем по даній цивільній справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок зазначеного злочину, залишено без розгляду та роз'яснено останньому його право звернення до суду з цим же позовом в порядку цивільного судочинства.

Під час виникнення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автобус « БАЗ-07921-Еталон», д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований в Семенівському районному відділенні Полтавської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» відповідно до ОСОБА_6 № ВВ/8927300 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю ( на одного потерпілого) в розмірі 51 тисяча гривень та строком дії ОСОБА_6 з 20.01.2009 року по 19.01.2010 року. Страхувальником зазначеного автобуса є відділ освіти Семенівської РДА Полтавської області.

У ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, зокрема, пов'язана з використанням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, дітям.

У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст.ст. 980, 981 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, крім іншого, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва ( поліса, сертифіката).

У відповідності до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок або за рахунок заінтересованої особи ( обов'язкове страхування).

Правовідносини урегульовані, крім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-V від 01.07.2004 року (далі Закону) в редакції від 16.11.2008 року, що діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди 12.12.2009р.

Так, відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст.22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту суми страхового відшкодування.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ст.23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди є шкода, в тому числі моральна шкода, пов'язана , зокрема, із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.27 зазначеного Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, зокрема, які взяли на себе витрати на поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Згідно ст.33 зазначеного Закону, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Страхувальник відділ освіти Семенівської РДА Полтавської області, як власник транспортного засобу, 14 грудня 2009 року повідомив відповідача по справі ВАТ НАСК «Оранта» про страховий випадок та страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 грудня 2009 року з участю застрахованого транспортного засобу.

ОСОБА_3, як потерпілий, 29.03.2012 року подав до відповідача ВАТ НАСК «Оранта» заяву про відшкодування йому заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди (а.с.102 т.1).

У відповідності до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Зазначена підстава стягнення витрат на поховання також передбачена п.27.5 Закону України № 1961- V.

При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до яких поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій , що не суперечать законодавству.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині відшкодування витрат, понесених позивачем на поховання потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при цьому допустив помилку у визначенні їх розміру.

Так, умовами страхування даного виду, зокрема, п.27.1, п. 27.5 ст.27 Закону України № 1961-IV, у редакції, що діяла на дату укладення договору страхування, передбачено відшкодування страховиком витрат з поховання потерпілого особами, «які взяли на себе витрати з поховання».

В той же час, суд стягуючи на користь позивача з НАСК «Оранта» 4 400 грн. у відшкодування витрат на придбання надгробного памятника, фактично виходив, що такі витрати повинні відшкодовуватися страховиком (НАСК «Оранта») у межах встановленого ліміту.

Однак, при цьому судом не було взято до уваги розяснення Пленуму Верховного Суду України, надане у ч. 2 п.24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, згідно з яким витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож у даній місцевості.

Відповідно до документів, наданих позивачем (товарний чек № 1 від 17 березня 2015 року ПП ОСОБА_6І.), витрати на придбання надгробного памятника позивачем були понесені саме 17 березня 2015 року.

В той же час, згідно довідки Полтавського комунального підприємства «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» від 27 травня 2015 року вих.. № 149 гранична вартість стандартного надгробного памятника на той час становила 1 445,50 грн. (додаток № 3).

При цьому, що у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2013 року звертається увага на необхідність врахування судами у таких випадках при вирішенні спорів про страхове відшкодування відповідні розяснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 17 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Отже, вищевикладене повною мірою доводить помилковість висновку суду першої інстанції в цій частині.

При цьому, що аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом України в ухвалі від 29 вересня 2010 року у справі № 6-353/св.

Суд першої інстанції, стягуючи за рішенням з НАСК «Оранта» 2 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, послався на положення ст.. 23 Закону України № 1961-IV у редакції, що діяла на дату укладення договору страхування, та положення ч.2 ст. 23 ЦК України.

В той же час, суд не звернув уваги, що потерпілою особою, відповідно умов страхування, зокрема, п.1.3 ст. 1 Закону України № 1961-IV, у даному випадку є загиблий ОСОБА_5 (батько позивача), а не позивач, який відповідно до п. 27.1, ст. 27, п.35.1 ст. 35 цього Закону відноситься до кола інших осіб, що мають право на отримання відшкодування (особа, яка взяла на себе витрати з поховання).

Ухвалюючи рішення про стягнення з НАСК «Оранта» на користь позивача 2 550 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що позивач по справі, як потерпілий внаслідок злочину, так як син померлого ОСОБА_5 та особа, що здійснила поховання останнього, має право на відшкодування йому витрат на поховання батька та відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» за договором страхування в межах сум ліміту цивільної відповідальності, зазначеної в ОСОБА_6 № ВВ/8927300 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та у звязку з ліквідацією відділу освіти Семенівської РДА Полтавської області, як власника автобуса «БАЗ-07921-Еталон» д.н.з. НОМЕР_1 та відсутності правонаступників останнього.

Однак такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п.22.3 ст. 22 Закону України № 1961 IV, у редакції, що діяла на дату укладення договору страхування, моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув.

До того ж, суд, визначаючи позивача потерпілим внаслідок саме злочину, не взяв до уваги, що НАСК «Оранта» за умовами страхування відшкодовує потерпілим третім юридичним та фізичним особам, життю, здоровю та/або майну, яким внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяно шкоди, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу.

При цьому, Закон не передбачає правонаступництво при відшкодуванні моральної шкоди, на що звернув увагу Верховний Суд України в ухвалі від 29 вересня 2010 року у справі № 6-353/св..

Таким чином, рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити частково в сумі 2 265, 50 грн., зменшивши розмір витрат на різницю вартості надгробного пам»ятника з розрахунку: 4 400 1 445, 50 = 2 954, 50 грн., де 4 400 грн.- вартість пам»ятника, прийнята судом першої інстанції, 1 445, 50 грн.- гранична вартість стандартного пам»ятника, яку належить застосувати; в частині відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.п. 3,4, ст. ст. 314 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»- задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2015 року- скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково, в частині відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 265, 50 грн. ( дві тисячі двісті шістдесят п»ять гривень 50 коп.)

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_7 (підпис) ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1