АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Семенюк Т.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання дружини,

в с т а н о в и л а :

у березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно та кошти на своє утримання у розмірі 1/4 частки доходу щомісячно, посилаючись на те, що потребує матеріальної допомоги, оскільки була вимушена звільнитись з роботи, так як їхня спільна дитина є інвалідом з дитинства і потребує постійного нагляду та лікування.

Ухвалою суду від 11.03.2014 року позовні вимоги роз`єднано в окремі провадження.

Справа № 760/4701/14 Апеляційне провадження № 22-ц-796/3206/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року позов про стягнення аліментів на утримання матері дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.03. 2014 року. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги,що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на дружину, оскільки має на утриманні непрацездатного престарілого батька та дружину, яка є інвалідом 3-ої групи, рівень пенсії яких не є достатнім для існування. Крім того, він несе витрати по сплаті комунальних послуг за позивачку. Він є військовослужбовцем і інших доходів, окрім заробітної плати не має. Крім того, йому відомо, що позивач проживає разом з батьками, які мають можливість доглядати за дитиною, коли позивач працює.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 27.08.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька сторін є інвалідом з дитинства та має діагноз: органічне ураження центральної нервової системи, дитячий аутизм, симптоматична епілепсія. Дитина сторін потребує постійного нагляду та лікування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що донька сторін є інвалідом з дитинства та потребує постійного нагляду, позивач здійснює догляд за дитиною та проживає з нею, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною - інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною -інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина - інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання про право позивачки на утримання суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Ту обставину, що дитина проживає разом з матір`ю відповідач визнав.

Разом з тим, визначаючи розмір утримання суд першої інстанції не з`ясував матеріальних стан відповідача, склад його сім`ї, стан здоров`я та наявність інших утриманців чи зобов`язань за виконавчими листами.

Роз`єднавши позовні вимоги у різні провадження та вирішуючи питання про розмір утримання у даній справі суд не взяв до уваги, що за рішенням цього ж суду від 15.07.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) та щомісячно 1 000 грн. додаткових витрат до досягнення дитиною повноліття. Стягуючи утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) суд не врахував, що у такому разі розмір аліментних зобов`язань відповідача буде перевищувати 50 % від заробітку (доходу) останнього.

Судом також не враховано, що відповідно до свідоцтва про шлюб відповідач з 15.01.2014 року перебуває у іншому шлюбі з ОСОБА_8., яка є інвалідом третьої групи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що на його утриманні знаходиться також непрацездатний батько, оскільки будь - яких доказів на підтвердження таких доводів не надано.

Колегія суддів, враховуючи майновий стан відповідача та наявність утримань із заробітної плати останнього, а також враховуючи його сімейний стан вважає доводи апелянта про те, що він взагалі не може надавати матеріальну допомогу такими, що не відповідають наявним у справі доказам.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру утримання, визначеного судом першої інстанції до 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 315, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року змінити, зменшивши розмір утримання, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді