Номер провадження 2/754/303/15
16.02.2015 м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Борисовій Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: в рахунок погашення заборгованості в сумі 2979411,06 гривень за Кредитним договором від 19.05.2011р. № 1552-04-КЗЖ-Т, укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Даніель" та ОСОБА_2, з яких: сума кредиту, що має бути сплачена - 655712,00 грн., сума не сплачених в строк відсотків за користування кредитом - 432848,66 грн., неустойка - 1890850,40 грн., відповідно до Іпотечного договору від 19.05.2011р., за реєстровим № 1715, звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 120,70 кв.м., житловою площею 59,60 кв.м., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" права власності на цю квартиру за вартістю згідно Висновку про вартість майна, складеному станом на 01.04.2014 року, в розмірі 873500,00 грн.; визнати за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" право власності на цю квартиру за вартістю в розмірі 873500,00 грн. без ПДВ, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 19.05.2011 року між Приватним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 1552-04-КЗЖ-Т, за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 680000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,5 % річних та кінцевою датою повернення кредиту 18 травня 2018 року, вказавши, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, 19.05.2011р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, з умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 120,70 кв.м., житловою площею 59,60 кв.м. У порушення умов Кредитного договору, з 21.06.2011 року Позичальник перестав виконувати зобов'язання по своєчасній сплаті платежів по кредиту, процентів за користування коштами за Кредитним договором, у зв'язку з чим у Позичальника виникла суттєва заборгованість перед позивачем.
Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телеграмою та розпискою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло.
Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 25).
Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 19.05.2011 року між позивачем Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 1552-04-КЗЖ-Т, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 680000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути фактично отриманий кредит у термін до 18 травня 2018 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 22,5% відсотків річних, одноразово сплатити комісію за управління кредитом у розмірі 2,99% відсотків від суми наданого кредиту в день надання кредиту а також неустойку (пені, штрафи) у розмірах та випадках, передбачених цим Договором (а.с. 9-11).
Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" свої зобов'язання виконало, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 680000,00 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки №344624 від 19.05.2011 р. (а.с. 12).
19.05.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером №1715, за умовами якого, іпотекодавець, з метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 1552-04-КЗЖ-Т від 19.05.2011р. передає в іпотеку наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-16).
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, несплаченим відсотками за користування кредитом та неустойки за кредитним договором № 1552-04-КЗЖ-Т від 19.05.2011р., станом на 01.08.2014 р. наявна заборгованість ОСОБА_2 у сумі 2979411,06 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту - 655712,00 грн., заборгованість по відсоткам - 432848,66 грн.; неустойка - 1890850,40 грн. (а.с. 4).
Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" направляло ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 17.01.2012 р. № 4-04-132, яка була особисто вручена ОСОБА_2 20.01.2012 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але була залишена без задоволення (а.с. 7).
Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" направляло ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 17.01.2012 р. № 4-04-129, яка була особисто вручена ОСОБА_1 07.02.2012 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але була залишена без задоволення (а.с. 5-6).
Відповідно до Свідоцтва про право власності від 07 вересня 2010 року квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 17, 18).
Відповідно до Висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість майна, ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, без врахування ПДВ, становить: 873500,00 грн., що підтверджується Звітом про незалежну оцінку майна (а.с. 8, 30-57).
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.
Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
В ст. 1 Закону України "Про іпотеку" також визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України "Про іпотеку" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.
Частиною 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).
Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що актами цивільного законодавства України сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і набуття права власності на предмет іпотеки.
Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Вирішуючи питання визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки суд виходить з того, що ціна предмета іпотеки встановлена у Висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість майна, тому суд не має підстав її не брати до уваги.
Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб, від 16.04.2014 року, №29, розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" (а.с. 19).
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 року, № 217, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ДАНІЕЛЬ" (а.с. 20).
Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, на підставі ст. ст. 3, 15, 509, 525-526, 572, 575, 583, 589-590, 627 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про заставу", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ППВСУ №9 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року,
Позовну заяву представника Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" задовольнити.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором № 152-04-КЗЖ-Т від 19.05.2011 року у розмірі 2979411,06 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 655712,00 грн., заборгованості по відсоткам - 432848,66 грн.; неустойки - 1890850,40 грн., на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1: квартиру, загальною площею 120,70 кв.м., житловою площею 56,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" права власності на цю квартиру, вартістю 873500,00 грн. без ПДВ, згідно Висновку про вартість майна від 01.04.2014р.
Стягнути на користь Держави з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3654,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.

.