Справа № 336/1152/15-ц
Провадження № 2/336/1064/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кляшторного В.С.,

при секретарі Ведмедьовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. В позові зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку АДРЕСА_2, яка належала йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 08.02.1961 року № 789, який пройшов державну реєстрацію в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, № 26197 в реєстровій книзі № 160.

Рішенням народного суду Шевченківського району м. Запоріжжі від 20.07.1973 року по справі № 2-766 був розірваний шлюб між її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та розподілений житловий будинок АДРЕСА_2. Її батькові на ? частину будинку було виділено: кімнату 1-4 площею 15,8 кв.м., кімнату 1-5 площею 9,1 кв.м., частину сараю літ «Б-1» довжиною 1,77 м, сарай літ «В-1», вбиральню літ «Д-1», частину паркану і водогону, а також земельну ділянку № 2 площею 243 кв.м. Її матері - ОСОБА_4, виділено згідно цього рішення на ? частину жилого будинку: кухню 1-3 площею 10,4 кв.м., кімнату 1-6 площею 9,4 кв.м., сені літ а-1, сарай Е-1, погріб, частину сараю літ Б-1 довжиною 2,97 м., частину паркану, частину водогону та земельну ділянку № 1 площею 248 кв.м. Земельну ділянку № 3 площею 4 кв.м рішенням суду було залишено у спільному користуванні.

Вказане рішення пройшло державну реєстрацію у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації та на підставі цього рішення ? частина житлового будинку АДРЕСА_2 була зареєстрована на ОСОБА_4.

Спадкоємцями після смерті батька є позивачка та її брат - відповідач по справі. Ні вона, ні відповідач спадщину після смерті батька не оформили, але фактично вступили в володіння та користування ? частиною житлового будинку, яка належала батькові.

Як зазначає позивачка, після смерті батька вона користувалась ? частиною будинку, яка перебувала у власності батька та взяла собі на пам'ять речі, які належали йому, а саме стіл, крісло, фотографії.

В 2015 році позивачка звернулась до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_3, але постановою державного нотаріуса Сидорук К.В. від 22.01.2015 року № 223/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв'язку із тим, що вона не звернулась із заявою про прийняття спадщини в строк шість місяців після смерті батька, а факт прийняття її спадщини після смерті ОСОБА_3 може бути встановлений тільки в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного позивачка просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав наведених в ньому та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали заперечували проти задоволення вимог позивачки. При цьому відповідач пояснив, що зазначені в позові обставини не відповідають дійсності, оскільки позивачка жодного дня в зазначеній частині житлового будинку, що належала батькові не проживала. У 80-х роках, минулого століття, позивачка уклавши шлюб с гр. ОСОБА_6, переїхала проживати до свого чоловіка. Крім того, з моменту смерті їх батька пройшло вже 22 роки. За цей час позивачка не сплатила на утримання спадкового майна жодної копійки, хоча для підтримання належного стану будинок потребує належного відповідного догляду, обслуговуванню, проведенню там відповідних ремонтних робіт, сплату податкових платежів за землю тощо. Крім того відповідач пояснив, що після смерті їх матері, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка отримала у спадщину за заповітом іншу частину житлового будинку, що перейшла до неї. Проти укладення їх матір'ю заповіту на користь сестри (позивачки по справі) він не заперечував та не наполягав на його скасуванні, оскільки мати при складанні цього заповіту вважала, що її ? частина перейде до сестри, а батькове майно у вигляді іншої ? частини, де він фактично мешкав після служби у Збройних силах (з 1986 року) буде успадковане ним. Посилаючись на те, що позивачка не приймала спадщину і в передбачений законом строк не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, пояснили, що після смерті батька у його частині будинку практично ніхто не мешкав, позивачка робила там ремонт, навідувалась до матері та періодично мешкала там, взяла собі стіл, який належав батьку. Відповідач приймав участі у будівництві гаражу, а після смерті батька користувався його частиною будинку.

Допитані в судовому засіданні свідки, зі сторони відповідачки, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які мешкають по сусідству зі спірним будинком, зазначили, що позивачка після укладення шлюбу виїхала з будинку та не проживала там; відповідач постійно мешкав з батьком і після його смерті робив ремонт у частині будинку, яка належить батьку, побудував гараж та постійно мешкає в половині будинку, яка належала його батьку. Позивачка участі в ремонті не приймала та взагалі рідко навідувала цей будинок.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 належала ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеного будинку. Спадкоємцями за законом є сторони по справі.

Позивачка ОСОБА_1 22.01.2015 року звернулась до державного нотаріуса п'ятої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом та видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлого батька, але у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Як визначено Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР - часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Норми статті 549 ЦК УРСР передбачають вичерпний перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

· якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

· якщо він подав державній нотаріальні конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачкою не виконано жодної дії передбаченої ст.549 ЦК УРСР, щоб отримати можливість прийняття нею спадщини.

Відповідно до реєстрації місця проживання, що значиться у паспорті ОСОБА_1, з 21 липня 1992 року вона прописана за адресою: АДРЕСА_1, що вівиключає підстави щодо встановлення факту фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. На думку суду, позивачці, яка з 80-х років не проживала з батьком та не була зареєстрована в його будинку, необхідно звертатись з позовом про встановлення додаткового строку із зазначенням причини пропуску прийняття спадщини. Зазначене підтверджено й рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2015 р. по справі №336/10021/14-ц (провадження №2/336/531/2015) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом. Як вбачається із цього рішення судом було встановлено, що ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини, а своїм правом на звернення до суду про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідач не скористалась.

На думку суду, позивачкою не було доведено факт прийняття спадщини після смерті батька. Її посилання на те, що вона взяла собі стіл та стільці, які належали батькові, не може розцінюватися як доказ прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи не було встановлено, звідки вона брала ці речі. Свідки з кола сусідів померлого пояснили, що стіл знаходився на подвір'ї, яким користувалися як померлий, так ї його колишня дружина, до якої приїздила в гості позивачка. Інших доказів прийняття позивачкою спадщини після смерті батька суду надано не було. Пояснення свідків з боку позивачки суд оцінює критично, оскільки вони являються її близькими родичами (дочка та свекор) та добрими знайомими і не виключається їх зацікавленість у вирішенні спору на користь позивачки.

Пояснення відповідача про те, що позивачка після смерті батька не приймала спадщину та не користувалася належною йому частиною будинку, підтвердили в суді свідки з боку відповідача, які не являються заінтересованими особами у розгляді зазначеної справи, а є сусідами, які як до смерті батька сторін так й після смерті бачили, хто саме користувався спірною частиною будинку та ким він до цього часу утримувався. Пояснення цих свідків, на думку суду, відповідають дійсності, оскільки вони з часів забудови вулиці проживають по сусідству з спірним будинком, мають можливість безпосередньо спостерігати життя його мешканців та робити об'ективні висновки про те, хто дійсно користувався спірною спадщиною та проживав на половині, що належала померлому. На думку суду, позивачка не надала належних доказів наа підтвердження того, що після смерті батька вона користувалася його частиною будинку, на той час як відповідач фактично проживав після служби у Збройних силах (з 1986 року) та постійно мешкає в цій частині будинку та сплачує комунальні послуги.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що після смерті батька з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивачка не зверталася понад 20 років. До суду заяв про продовження строку на подання заяви про прийняття спадщини вона також подавала. Після смерті матері сторін, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка отримала у спадщину за заповітом іншу частину житлового будинку, що перейшла до неї. Але зараз цією частиною будинку користується її дочка. Сама позивачка проживає за іншою адресою. Відповідач іншого житла не має та постійно проживає у частині будинку, яка належала його батьку. Як пояснив відповідач, батьки за життя домовились, що частина будинку матері залишиться дочці, а частина будинку батька залишиться синові.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не виконано жодної дії передбаченої ст.549 ЦК УРСР, щоб встановити можливість прийняття нею цієї спадщини, суд вважає, що існують всі підстави для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 549 ЦК УРСР (1963 р.), суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С.Кляшторний