Справа № 520/3735/15-ц
Провадження № 2/520/2789/15
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Прохорова П.А.,
при секретарі - Козловій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -
Позивач звернулась до суду з вказаним позовом за яким посилаючись на те, що сторони у період з 21.01.1977 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, та на теперішній час дійшли переконання про те, спільне життя з між ними не склалося через несумісність характерів, відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, нерозуміння одне одного, а також постійні конфлікти, що призводять до сварок та скандалів, та через що сторони вже тривалий спільно не проживають та спільне господарство не ведуть, будь-яких притаманних подружжю стосунків не підтримують, просила суд розірвати такий шлюб та поділити між сторонами майно, що було нажито ними у період шлюбу - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,0 кв.м. та квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 66,5 кв.м. із відступленням від презумпції рівності часток у спільному майні подружжя на користь позивача, шляхом визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, а за відповідачем - на 2/3 частини квартири адресою: АДРЕСА_1, та роз'яснити рішення шляхом вказівки на те, що воно, після набрання ним законної сили, є підставою для державної реєстрації права власності позивача на вказану квартиру.
В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином.
Позивач звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, позові вимоги підтримала з викладених у позові підстав. Відповідач звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, обставини позову та позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував.
З наведеного, зважаючи на надані суду пояснення та письмові докази, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін та постановити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд, у випадку, коли відповідач визнає позовні вимоги, за наявності на таке правових підстав, ухвалює рішення про задоволення таких вимог.
Так, щодо фактичних обставин справи, то суд вважає належним чином обґрунтованим те, що 21.01.1977 року між позивачем, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено шлюб (Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 2.03.2015 року, видане повторно)
Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з пояснень сторін.
За розпорядженням органу приватизації № 138225 від 26.11.1999 року сторонам та їх сину передано у власність в рівних частках кожному квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56,0 кв. м.
За договором купівлі-продажу від 19.02.2003 року сторонами придбано у спільну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 66,5 кв. м.
На теперішній час склались обставини, за яких сторони протягом тривалого часу шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, а їх сім'я носить формальний характер оскільки за їх переконанням вони є різними за характером людьми, мають різні погляди на побутові питання та шлюбні обов'язки, різні життєві позиції та втратили один до одного почуття любові та поваги.
З наведеного випливає висновок про те, що сторони подружні стосунки не підтримують, і підтримувати їх в подальшому наміру не мають, примиритися не бажають, в зв'язку з чим сім'ю зберегти немає можливості, суд за вимогою позивача та згодою відповідача, керуючись ст. 112 СК України (відповідно до якої суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення) розриває шлюб.
Разом з тим, щодо вимог позову про поділ сумісно нажитого майна подружжя, то суд зазначає наступне.
За ст. 61 ЦК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини ти чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Положення зазначених статей знайшли своє відображення у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідно до якого при вирішенні спору про події майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).
За таких обставин та враховуючи наявні серед матеріалів справи відомості про те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, та те, що відповідно до поданих до суду заяв вони фактично дійшли згоди щодо поділу спільного майна на умовах відступлення від рівності часток співвласників у праві сумісної власності, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх повного задоволення.
Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд вважає за доцільне роз'яснити, що це рішення після набрання ним законної сили є підставою для державної реєстрації прав власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 в цілому.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 174, 208-209, 213-215, 217, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 70, 71, 112, СК України, ст. 16, 372 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 21.01.1977 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, про що в Книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис за номером № 96 - розірвати.
Припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на приналежну йому частку квартири за адресою: АДРЕСА_2, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2003 року, щопосвідчений приватним нотаріусом ОМНО Очеретяною І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1163 (зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН" 17.03.2003 року за р.№3229, у книзі 150 доп. стр. 142).
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, як таке, що набуто нею за наслідками поділу майна подружжя.
Припинити право власті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) на приналежну їй 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1; що належить їй на підставі Розпорядження органу приватизації від 26.11.1999 року, №138225,
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, як таке, що набуто ним за наслідками поділу майна подружжя.
Роз'яснити рішення суду вказавши, що воно є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у відповідних органах та установах.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров