Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5, третя особа - управління Держземагенства у Коломийському районі Івано-Франківської області, про визнання недійсними Державного акту на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5, третя особа - управління Держземагенства у Коломийському районі Івано-Франківської області, про визнання недійсними Державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що згідно рішення Отинійської селищної ради №54 від 05 серпня 1993 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі даного рішення 01 листопада 1994 року їй був виданий Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №731. Згідно вказаного Державного акту на право приватної власності на землю, її земельна ділянка межує з вулицею Галицькою та Українською. Всередині її земельної ділянки є земельна ділянка, конфігурація якої є прямокутник та належала ОСОБА_6 на підставі рішення № 25 виконкому Отинійської селищної ради від 22 листопада 1994 року. Після смерті ОСОБА_6 вказану земельну ділянку успадкувала відповідачка по справі ОСОБА_5 Однак, при оформленні правоустановчих документів на вказану земельну ділянку і виготовленні на неї технічної документації, відповідачка ОСОБА_5 невірно вказала межі успадкованої земельної ділянки, внаслідок чого була змінена конфігурація цієї земельної ділянки і частина земельної ділянки позивачки була передана у приватну власність відповідачці ОСОБА_5

Крім того, при виготовленні відповідачу ОСОБА_5 вказаної технічної документації в порушення вимог п. 2 підпункту «б» ст. 198 Земельного Кодексу України з позивачем, як суміжним землекористувачем, не було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_5 і не був підписаний акт погодження меж її земельної ділянки.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним видний відповідачу ОСОБА_5 Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 19 квітня 2010 року площею 0,1390 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_5 Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 19 квітня 2010 року площею 0,1390 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,22 га по АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом НОМЕР_1 від 01 листопада 1994 року, виданого на підставі рішення Отинійської селищної ради №54 від 05 серпня 1993 року.

Відповідно до Державного акта НОМЕР_2 від 19 квітня 2010 року виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_5 є суміжним землекористувачем і власником земельної ділянки 0,1390 га. по АДРЕСА_2.

З листа Отинійської селищної ради від 03 червня 2010 року вбачається, що причиною накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_4, стало неправильне зазначення відповідачем меж земельних ділянок під час теодолітної зйомки, і як наслідок зміна конфігурації земельної ділянки. Переоформлення відповідачем правоустановчих документів відбулось в 2010 році, в той час, як Державний акт позивачу було видано в 1994 році.

Сторони також визнають, що з часу отримання суміжними землекористувачами (ОСОБА_4 та ОСОБА_5) правоустановчих документів жодного спору між сторонами щодо розмірів, конфігурацій та меж земельних ділянок не було. Спір виник після виготовлення відповідачем Державного акту на своє ім'я (після смерті ОСОБА_6.) у 2010 році.

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшли до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки під час оформлення відповідачем правоустановичх документів на землю в 2010 році було неправильно зазначено межі земельних ділянок під час теодолітної зйомки, у зв'язку з чим змінилась конфігурація земельних ділянок та відбулось накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_4, що також підтверджується Висновком судової земельно-технічної експертизи від 12 травня 2015 року.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів та зводяться до переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук