Справа №577/223/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2119/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

15 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що згідно умов кредитного договору ОСОБА_3 17 липня 2007 року отримав у Банку кредит у розмірі 40000 доларів США на купівлю квартиру зі сплатою щомісячних платежів. Відповідач за кредитним договором своїх зобовязань належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому Банк просив суд стягнути з боржника станом на 12 листопада 2014 року, у розмірі 5963,46 доларів США, що складається з 3216,41 доларів заборгованості за кредитом, 0,43 доларів заборгованості по процентам за користування кредитом, 2447,52 доларів пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 15,88 доларів штрафу (фіксована частина), 183,22 доларів штрафу (процентна складова).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SUH1GК00000015 від 17 липня 2007 року в сумі 5963,46 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2014 року складає 93864,86 грн. та 938,65 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції. Вважає, що у липня 2010 року заборгованість за кредитним договором була погашена за рахунок продажу предмета іпотеки. Зазначає, що позивач не надав до суду доказів про наявність кредитної заборгованості та неналежного виконання умов договору. Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Визначаючи розмір заборгованості, Банк не вказав період з якого не сплачуються кредитні кошти, не визначив періоду за який нараховані пеня та штраф, яким чином нараховані відсотки.

Заслухавши заперечення представника Банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що відповідач порушив зобовязання по своєчасному поверненню кредитних коштів, тому, відповідно до умов укладеного договору, у позивача виникло право достроково вимагати повернення суми кредиту, відсотків, штрафів та пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з висновком суду, який зроблений на неповному зясуванні обставин справи та невірному застосуванні норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що підставою для звернення до суду стало порушення боржником ОСОБА_3 зобовязань щодо повернення заборгованості суми за кредитним договором від 17 липня 2007 року.

Перевіряючи доводи позивача, встановлено, що на виконання умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 40 тисяч доларів США зі сплатою 0,84 % щомісячно за користування кредитом.

Згідно п. 7.1 кредитного договору відповідач зобовязувався в період з 10 по 15 число кожного місяця сплачувати щомісячний платіж в сумі 437,55 доларів США.

Як вбачається із розрахунку позивача станом на 22 липня 2010 року відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних платежів, у звязку з чим частково заборгованість була погашена за рахунок продажу предмета іпотеки.

Однак, заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3588,45 доларів США залишилась непогашеною (а.с. 5).

Наявність заборгованості визнавалась відповідачем, у звязку з чим сторони 04 лютого 2013 року уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою узгодили зменшення суми відсотків, комісії та пені та зменшені відсотки до 0,12 % річних. Крім того, 23 серпня 2013 року сторони уклали іншу додаткову угоду, якою також передбачалось зменшення заборгованості, за умови погашення існуючої заборгованості згідно затвердженого ними графіку.

Обома додатковими угодами передбачалось, що у випадку порушень по сплаті платежів понад 30 днів, то вся заборгованість рахується простроченою (а.с. 40, 42, 44, 46).

Таким чином, сторони узгодили умови щодо сплати заборгованості станом на 23 серпня 2013 року в розмірі 3485,35 доларів США (а.с. 42).

Проте, як вбачається із розрахунку, відповідач частково здійснював оплату, а з 20 квітня 2014 року платежі ним не проводились, тому станом на 12 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 3216,41 доларів, по простроченим відсоткам 0,43 доларів.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доводів скарги, що наявна заборгованість існує за межами строку позовної давності.

Стосовно доводів апелянта про необґрунтованість висновків суду щодо стягнення штрафу і пені, то скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 5.4 кредитного договору за порушення строків платежів по будь якому з грошових зобовязань позичальник повинен сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, а за п. 4.1 Договору при порушенні будь яких зобовязань позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

Таким чином, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за одне й те саме порушення зобовязань за кредитним договором до стягнення одночасно підлягає сума штрафів у загальному розмірі 299,10 доларів (15,88 доларів фіксована частина та 283,22 доларів відсоток від суми заборгованості) та заборгованість з пені, яка згідно з розрахунком заборгованості нарахована починаючи з вересня 2009 року по листопад 2014 року у розмірі 2695,98 доларів.

За цих умов колегія суддів вважає, що неустойка у вигляді штрафу стягненню не підлягає.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Визначаючи розмір пені, колегія суддів бере до уваги той факт, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік, тому період за який слід нараховувати пеню становить з 15 січня 2014 року по 15 січня 2015 року.

Згідно розрахунку загальна заборгованість по пені складає 2699,98 доларів США, із них 1253,67 доларів - за межами річного строку позовної давності, 248,46 доларів погашена та списана пеня (а.с. 6), то до стягнення підлягає пеня у розмірі 1193,67 доларів.

Враховуючи викладене, на користь Банку слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 4410,41 доларів США, з яких 3216,41 доларів заборгованість за тілом кредиту, 0, 43 доларів заборгованість за відсотками, 1193,67 доларів пеня.

За цих умов апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п. 1, 4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SUH1GK00000015 від 17 липня 2007 року в сумі 4410,41 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -