Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3689/15-ц
Провадження №: 2/332/1271/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

при секретарі Чухрай М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и в:

КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» після скасування судового наказу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Представник позивача під час розгляду справи підтримала заявлені КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідачі є наймачами житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, б. 38, кв. 29. Позивач відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підготував на основі типового договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та неодноразово запрошував відповідачів для його укладання. Але, вказаний обовязок споживачами послуг виконаний не був. Крім того, позивач у період з 01.05.2012 р. по 01.08.2015 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення за вказаною вище адресою на загальну суму 14341,97 грн. Але, оплату за надані послуги відповідачами здійснено частково, лише у сумі 302,24 грн.

Посилаючись на протиправність дій відповідачів, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.05.2012 р. по 01.08.2015 р. у сумі 14039,73 грн. і судовий збір, сплачений КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» при звернені до суду з заявою про видачу судового наказу та з позовом у загальній сумі 243,60 грн.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, до судового засідання 30.11.2015 р. не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому ч. 3 ст. 76 ЦПК України порядку. Заяви про відкладення розгляду справи або про повідомлення причин неявки від відповідача до суду не надходило, незважаючи на те, що 30.11.2015 року нею особисто до канцелярії суду було здано апеляційну скаргу (а.с. 158-160).

У судових засіданнях, проведених 02.11.2015 року та 12.11.2015 року ОСОБА_2 позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» не визнала у повному обсязі. В обґрунтування поданих заперечень, відповідач послалась на неналежність позивача та відсутність у Концерну права предявлення вказаного позову. Крім того, відповідач зазначила про відсутність оформлених письмовим договором відносин між сторонами у цій справі. Також відповідачем було зроблено заяву про застосування загальної позовної давності до спірних правовідносин, оскільки, на її думку, наказ про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті централізованого опалення та гарячого водопостачання судом не видавався. На підставі наведеного, відповідач просила суд відмовити КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши думку сторін, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок відповідача сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст. 322, 509, 525, 526 Цивільного Кодексу України та нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, правовідносини між сторонами також регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі - Правила).

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є наймачами жилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, б. 38, кв. 29 та споживачами послуг, які надаються позивачем.

Вказаний факт відповідачем ОСОБА_2 під час судового розгляду оспорений або спростований не був.

КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі, , що підтверджується відповідним свідоцтвом від 26.07.2002 р. (а.с. 10).

Відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589р від 26.07.2002 року, основною метою діяльності КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с. 9-10).

Право позивача на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі», відповідно до якого з 01.01.2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж (а.с. 108).

Також суд зазначає, що позов, поданий КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», підписаний директором Філії Концерну на підставі довіреності № 23/2019 від 05.01.2015 року (а.с. 13).

Під час розгляду справи встановлено, що письмовий договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не був укладений. Проте суд зазначає, що відсутність факту підписання сторонами письмового договору не є підставою для звільнення від оплати наданих відповідачам послуг з опалення. Адже, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» надавав відповідачам комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, останні використовували їх для власних потреб, частково провадили їх оплату, що свідчить про існування між ними договірних відносин. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить з обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини осіб, що надають послуги із споживачами цих послуг.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі, які є фактичним споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, свої зобов'язання щодо оплати за отримані послуги за період з 01.05.2012 року по 01.08.2015 року в повному обсязі не виконали. За вказаний період ними було здійснено один платіж на суму 302,24 грн. у липні 2015 року. Внаслідок невиконання вказаного обовязку утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 14039,73 грн., з них 6103,56 грн. заборгованість з оплати централізованого опалення, а 7936,17 грн. заборгованість за послуги гарячого водопостачання (а.с. 109-111).

Суд визнає правильним зазначений розрахунок, оскільки він відповідає встановленим законодавством порядку і тарифам, а позивач має право на стягнення вказаної заборгованості через неналежне виконання відповідачами своїх обовязків щодо оплати наданих послуг.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин за заявою відповідача ОСОБА_2, зробленої під час розгляду справи, суд виходить з наступного.

Положеннями статей 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, вказаним нормативно-правовим документом встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок споживача здійснювати оплату наданих йому послуг частинами шляхом щомісячного внесення платежів у визначеному розмірі.

Враховуючи викладене, перебіг позовної давності у даному випадку, починається стосовно кожної окремої частини платежів, від дня, коли відбулося порушення.

Так, про порушення свого права в частині неоплати наданих відповідачам послуг у травні 2012 року, позивач дізнався у червні 2012 року, тобто у місяці, що настав за розрахунковим.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів цивільної справи № 332/2159/15-ц за заявою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води вбачається, що з вказаною заявою про видачу судового наказу позивач звернувся до суду 22.05.2015 року. (а.с. 3-4).

22.05.2015 року суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 12898,89 грн. та судового збору по 40,60 грн. з кожного (а.с. 13).

Вказаний судовий наказ ухвалою суду від 15.06.2015 року було скасовано за заявою боржника ОСОБА_2 При цьому, КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» розяснено право звернення до суду в порядку позовного провадження (а.с. 38).

Враховуючи викладене, після предявлення позивачем 22.05.2015 року з додержанням вимог процесуального закону заяви про видачу судового наказу, відбулось переривання перебігу позовної давності.

Отже, посилання відповідача на сплив позовної давності та застосування до спірних правовідносин ст. 267 ЦК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позов КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем документально підтверджено відповідними платіжними дорученнями сплата судового збору при зверненні до суду з позовною заявою та заявою про видачу судового наказу по 121,80 грн. (а.с. 1, 128), що загалом складає 243,60 грн.

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди ІІ групи.

Відповідно до копії посвідчення серії ААА № 1021076 відповідач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, тобто звільнений від сплати судового збору.

Крім того, суд враховує розяснення, які містяться у абз. 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» судовий збір, сплачений при звернені до суду по 121,80 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212-215 України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2012 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 14039 (чотирнадцять тисяч тридцять девять) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» судовий збір по 121 (сто двадцять одній) грн. 80 коп. з кожної.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30.11.2015 р. Повний текст рішення виготовлено 03.12.2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л.Шалпегіна