РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Данькова І.М.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

та представника третьої

особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні її будинком, що за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього відповідачів, посилаючись на те, що вона є його власником, а ОСОБА_3 постійно створює конфліктні ситуації, що призводить до погіршення її здоров»я. На даний час вона має намір продати вказаний будинок, однак, відповідачі в добровільному порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою та виселетись з даного будинку не бажають.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач та законний представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність вчинення перешкод з їх боку в користуванні ОСОБА_1 своїм будинком.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність посилання позивачем чи її представником на норму ЖК України, на підставі якої ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають виселенню з будинку.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_7 є неповнолітнім та іншого житла на праві власності у нього немає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8, який є родичем ОСОБА_1, з дозволу останньої разом зі своєю сім»єю: ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, з 20 вересня 2005 року. 1 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано. На даний час ОСОБА_8 за вказаною адресою не проживає, а його син ОСОБА_7 є неповнолітнім, оскільки народився ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 є власником будинку, який знаходиться за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 116 ч. 1 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до вимог ст. 17 ч. 3 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 18 ч. 3 цього ж Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, ні позивачем, ні її представником не надано суду доказів, які б вказували на те, що відповідачами чиняться перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її будинком, що за адресою: АДРЕСА_1. Натомість, судом встановлено, що позивач забила дошками вхід на кухню з половини будинку, яку займають ОСОБА_3 зі своїми дітьми та відключила їм опалення, що змусило останніх в зимовий період винаймати інше помешкання. Також, у відповідачів на праві власності іншого житла немає, а за вказаною адресою вони проживають на законних підставах.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 383 ч. 1, 391 ЦК України, ст. ст. 64 ч. 2, 116 ч. 1, 150, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 17 ч. 3, 18 ч. 3 Закону України «Про охорону дитинства», суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи служби у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні будинком, що за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього відповідачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

25.02.2015