АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8392/15 Головуючий 1 інст. Панас Н.Л.
Справа № 635/4582/15-ц
Категорія : спадкові Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він є спадкоємцем майна після смерті його бабусі ОСОБА_7, яка померла 03 листопада 2007 року. Спадковим майном є 1/8 частина житлового будинку №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області. При житті ОСОБА_7 склала заповіт на його імя та на імя його брата ОСОБА_3, який після смерті бабусі прийняв спадщину, проте не бажає приймати спадкове майно та не заперечує проти того, щоб його частку успадкував він. Позивач зазначив, що оформити спадщину він не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на 1/8 частини житлового будинку №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частину житлового будинку №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області, що розташований на земельній ділянці 166 кв.м. та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 67,60 кв.м., житловою площею 35,30 кв.м., та господарських будівель та споруд: літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Б», літній душ літ. «Ж», сарай літ. «З», літня кухня літ. «И», погріб, сарай літ. «Л», гараж літ. «М», ворота з хвірткою та огорожа №1,2,3,4,5 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_7, яка померла 03 листопада 2007 року.

Відповідачі проти позову не заперечували.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року позовні вимоги задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області, що розташований на земельній ділянці 166 кв.м. та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 67,60 кв.м., житловою площею 35,30 кв.м., та господарських будівель та споруд: літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Б», літній душ літ. «Ж», сарай літ. «З», літня кухня літ. «И», погріб, сарай літ. «Л», гараж літ. «М», ворота з хвірткою та огорожа №1,2,3,4,5 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_7, яка померла 03 листопада 2007 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, як особа, яка участі у справі у суді першої інстанції не приймала, проте оскаржуваним рішенням зачіпаються його права та законні інтереси, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що ОСОБА_5 є власником ? частини домоволодіння №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 1984 року. Судом першої інстанції не повно досліджені усі обставини у справі, оскільки частина споруд, які суд визнав за позивачем є самочинним будівництвом, деякі споруди належать ОСОБА_5, збудовані та обслуговуються ним. Оскаржуване рішення порушує його права, як власника частини спірного домоволодіння.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину житлового будинку №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно заповіту від 15 лютого 2006 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, що належатиме їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, - в рівних частинах кожному ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.7).

03 листопада 2007 року ОСОБА_7 померла (а.с.10).

За правилами ст. 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно п.4.9. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. N296/5 (надалі по тексту Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно п. 5.5. глави 10. Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов'язково з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України.

Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів /2.1. глави 10 Порядку/.

Відповідно до вимог п.2 ст.49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п.3. Глави 13 Порядку, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N24-753/0/4-13 йдеться про обов'язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК), закриття провадження у справі (п.1 ч.1 ст.205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст.207 ЦПК) /лист ВССУ від 07.02.2014 р. "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні"/.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Матеріали справи свідчать, що 15 березня 2008 року ОСОБА_1 спадщину прийняв (а.с.8). Проте оформити право на спадщину позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.9).

Встановлено, що право власності на житловий будинок №26 по вул.. Леніна в смт Рогань Харківського району Харківської області зареєстровано по 1/8 частині за кожним ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 згідно свідоцтва про право на спадщину від 27 жовтня 1954 року та в ? частині за ОСОБА_5 ІваномІвановичем згідно договору купівлі-продажу від 18 грудня 1984 року. Згідно матеріалів поточної інвентаризації станом на 09 квітня 2014 року за адресою: вул.. Леніна, буд. №26 в смт Рогань Харківського району Харківської області розташовано: житловий будинок літ. «А-1», дерево обкладено цеглою, 1920 року побудови загальною площею 67,60 кв.м., житловою площею 35, 30 кв.м.; літня кухня літ. «В», літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Б», літній душ літ. «Ж», сарай літ. «З», літня кухня літ. «И», сарай літ. «Л», гараж літ. «М», огорожа №1,2,3,4,5, каналізаційна яма літ. «К»; водопровідний оглядовий колодязь літ. «К-1». Самовільно зведено літня кухня літ. «И», сарай літ. «З», каналізаційна яма літ. «К» (а.с.14-17).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, не зясувавши всіх обставин, що мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки не перевірив чи порушує права та інтереси інших осіб визнання позову відповідачами.

За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Крім того, оскаржуваним рішенням визнано за позивачем право власності в тому числі і на самовільно збудовані приміщення, що суперечить вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Відповідно до роз'яснень, які надав ВССУ у своєму листі від 16.05.2013 р. N24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", за змістом ч.1 ст.376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" №6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Матеріали справи не містять документів про реєстрацію права власності на самовільно збудовані споруди.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. У випадку самочинного будівництва спадкодавцем, при заявлені відповідних вимог, суд може визнати за спадкоємцем право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва, і у ніякому разі не майнове право щодо реєстрації права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, не врахувавши при цьому інтереси усіх співвласників домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та вимогами чинного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.3ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року змінити..

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/8 частину господарських будівель та споруд: літньої кухні літ. «В», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Б», літній душ літ. «Ж», сарай літ. «З», літня кухня літ. «И», погріб, сарай літ. «Л», гараж літ. «М», ворота з хвірткою та огорожа №1,2,3,4,5, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 166 кв.м. після смерті ОСОБА_3(дівоче прізвище ОСОБА_11) ОСОБА_12, яка померла 03 листопада 2007 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_13