АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/665/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/1438/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представників ОСОБА_1 та Воробіївської сільської ради, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Воробіївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Підволочиського районного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12.10.2011р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Підволочиського районного суду від 24.09.2015р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою на нього, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Зокрема, представник апелянта зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_1, яка не є стороною договору, не може звертатись до суду з даним позовом в порядку ст.ст. 215, 216 ЦК України. Крім того, апелянт вказує, що суд не врахував того, що ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки, а тому не може звертатись з віндикаційним позовом як зазначено у рішенні.

Перевіривши доводи апеляційної скарг, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Воробіївської сільради за №478 від 30.12.1994 року та запису у земельно-кадастровій книзі, за ОСОБА_1 рахувалися ділянки загальною площею 0,87 га.

Рішенням Воробіївської сільської ради №202 від 01.09.2008р. вирішено передати ОСОБА_4 безоплатно у власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1608га., для ведення особистого селянського господарства площею: діл.№1-0,1062 га., діл.№2-0,0735га.(спірна), діл.№3-0,09га., діл.№4-0,40га.

20 листопада 2009 р. ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельні ділянки.

11 жовтня 2011 року ОСОБА_4 згідно договору дарування подарувала, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0735 га., розташовану у с. Пеньківці Підволочиського району Тернопільської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2014р. визнано незаконним та скасовано рішення сесії Воробіївської сільради № 202 від 01.09.2008р. "Про передачу безоплатно у власність земельні ділянки площею 0,83 га жительці с. Пеньківці ОСОБА_4Д.". Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку пл. 0,0735 га для ведення особистого селянського господарства у с. Пеньківці, виданого ОСОБА_4 20.11.2009 р. серія ЯИ №050864. Скасовано державну реєстрацію Державного акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №80 на ОСОБА_4

На виконання рішення апеляційного суду від 15.10.2014р. рішенням Воробіївської сільської ради від 24.12.2014р. "Про скасування раніше прийнятого рішення" відмінено рішення Воробіївської сільської ради №202 від 01.09.2008р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав не вірний спосіб захисту порушеного цивільного права, звернувшись із позовом в порядку ст.216 ЦК України.

З таким висновком погоджується і колегія апеляційного суду, так як він відповідає нормам чинного законодавства та є обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1,3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" норма ч.1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-170цс14 від 19.11.2014р.).

Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки, а тому не може звернутись з віндикаційним позовом колегією суддів оцінюється критично, так як згідно вищевказаних правових позицій Верховного Суду України з таким позовом може звернутись особа, яка вважає себе власником майна. А як вбачається з рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2014р., згідно рішення Воробіївської сільської ради №77 від 11.11.2011р. вирішено передати ОСОБА_1 безоплатно у власність зазначену спірну ділянку 0,09га (а.с.7).

Крім того, позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України, зокрема віндикація (зі змісту правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-107цс12 від 07.11.2012р.).

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5