Справа № 536/2306/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі Литвинюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом прокурора Кременчуцького району Полтавської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагентства у Полтавській області до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Садівницьке товариство «Строитель» Кременчуцького спеціалізованого управління № 503 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Кременчуцької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у державну форму власності,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кременчуцького району Полтавської області звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 327 та від 22.09.2008 року № 449, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 016071 від 13.11.2008 року на ім'я ОСОБА_2 та повернути у розпорядженні держави в особі головного управління Держземагентства у Полтавській області земельну ділянку площею 0, 0422 га із кадастровим номером :06:000:0469, яка знаходиться на території садівницького товариства «Строитель» Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Враховуючи заяву про доповнення підстав позову, заявлені вимоги прокурор мотивує порушенням порядку набуття відповідачем ОСОБА_2 права приватної власності на земельну ділянку із земель державної власності. Так, як вказує прокурор у позовній заяві, затверджена спірним розпорядженням технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, не відповідала вимогам закону України «Про землеустрій», а також вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яку затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43. Крім того, як стверджує прокурор, уповноваженим органом не приймалось рішення про вилучення земельної ділянки у попереднього землекористувача за правилами ст.149 Земельного кодексу України. Також прокурор посилається на те, що земельна ділянка передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 за технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, без попереднього розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо її відведення.

Відповідачі Кременчуцька районна державна адміністрація та ОСОБА_2 позов не визнали, надали суду свої письмові заперечення, в яких просили суд відмовити прокурору Кременчуцького району Полтавської області у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 звернулась до суду із письмовою заявою від 06.02.2015 року про застосування позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень обидва відповідачі послались на те, що прокурор Кременчуцького району Полтавської області не має повноважень пред'являти позов в інтересах головного управління Держземагентства у Полтавській області. Крім того, за твердженням відповідачів, приватизація земельної ділянки правомірно була здійснена на підставі саме технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, без попереднього розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо її відведення, так як ч.ч.1,2 ст. 118 Земельного кодексу України передбачена приватизація раніше наданої земельної ділянки саме на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, садівницьке товариство «Строитель» Кременчуцького спеціалізованого управління № 503 свого ставлення до позову прокурора не висловила, хоча в судових засіданнях приймав участь представник товариства - голова правління Штефлюк В. П.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 погодився із доводами прокурора. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 протиправно набула право приватної власності на земельну ділянку із земель державної власності.

Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

28.07.2008 року головою Кременчуцької районної державної адміністрації видано розпорядження №327 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 на території садового товариства «Строитель» Піщанської сільської ради». Зазначеним розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 на території садового товариства «Строитель» Піщанської сільської ради, припинено право користування частиною земельної ділянки площею 0,0392 га садового товариства «Строитель» на території Піщанської сільської ради, передано у власність земельну ділянку площею 0,0392 га громадянці ОСОБА_2 на території садового товариства «Строитель» Піщанської сільської ради, посвідчено громадянці ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку державним актом. 22.09.2008 року головою Кременчуцької районної державної адміністрації видано розпорядження №449 «Про внесення змін в розпорядження голови районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 327». Цим розпорядженням внесено зміни в первісне розпорядження голови районної державної адміністрації, а саме: у рядку щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0392 га ОСОБА_2 площу ділянки викладено у редакції «0,0422 га». Тобто, площа земельної ділянки, переданої у приватну власність громадянці ОСОБА_2, збільшилась на 0,003 га. При цьому площа земельної ділянки, право на яку припинено первісним розпорядженням № 327 від 28.07.2008 року, залишилась незмінною 0,0392 га. На підставі двох зазначених вище розпоряджень голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 327 від 28.07.2008 року та № 449 від 22.09.2008 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 13.11.2008 року видано державний акт серії ЯЗ №016071 на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га із кадастровим номером :06:000:0469, яка розташована на території садівницького товариства «Строитель» Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та призначена для ведення садівництва. Даний державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24.

Даючи правову оцінку позиціям сторін, суд приймає до уваги наступні обставини.

У преамбулі первісного розпорядження № 327 від 28.07.2008 року зазначено, що видано його за наслідком розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 на території садового товариства «Строитель» Піщанської сільської ради, яку розроблено приватним підприємством «Бюро земельного кадастру». Та обставина, що саме зазначена технічна документація була підставою видачі як розпорядження № 327 від 28.07.2008 року, так і розпорядження № 449 від 22.09.2008 року, підтверджується наявним у справі листом від 02.01.2013 року № 3446/01-19 голови Кременчуцької районної державної адміністрації, який направлено до Кременчуцького районного суду Полтавської області в порядку виконя ухвали суду від 19.12.2012 року про забезпечення доказів. Положеннями ст.56 Закону України «Про землеустрій» передбачено вимоги до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Зокрема, технічна документація має включати перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути, про що свідчить зміст п. ж) ст.56 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній станом на 28.07.2008 року. Формою такого переліку є висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України, а також висновок органу у справах будівництва і архітектури, про що свідчить зміст п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яку затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43.

Наявна у справі технічна документація на ім'я відповідача ОСОБА_2 містить лист відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кременчуцької районної державної адміністрації № 5035 від 07.11.2008 року, а також лист за № 01-10/843 від 10.11.2008 року відділу земельних ресурсів у Кременчуцькому районі Полтавської області з питань обмеження права власності на спірну ділянку. Слід зазначити, що як в одному, так і в іншому зазначеному вище листі друкарським способом зазначено кадастровий номер :06:000:0469 спірної ділянки. Однак, цей кадастровий номер, як вбачається зі штампу на титульному аркуші технічної документації, присвоєно земельній ділянці лише 23.08.2008 року, тобто у наступному місяці після дати видання головою Кременчуцької районної державної адміністрації первісного розпорядження № 327 від 28.07.2008 року.

Наведені вище обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що станом на 28.07.2008 року, тобто станом на дату видання первісного розпорядження № 327, яка одночасно є і датою затвердження технічної документації, остання не містила висновків державного органу земельних ресурсів Держкомзему України, а також органу у справах будівництва і архітектури щодо переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявних

земельних сервітутів.

Невідповідність технічної документації, складеної на ім'я відповідача ОСОБА_2, вимогам п. ж) ст.56 Закону України «Про землеустрій» у редакції, чинній станом на 28.07.2008 року, суд оцінює як істотне порушення порядку набуття права власності на земельну ділянку із земель державної власності, адже згідно із ч. 2 ст. 110 Земельного кодексу України у відповідній редакції перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановленого обмеження (обтяження), а передбачені затвердженою документацією із землеустрою заходи є обов'язковими для виконання власниками землі, землекористувачами, органами державної влади та органами місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» у відповідній редакції).

Крім того, кадастровий номер :06:000:0469 друкарським способом зазначено також у кадастровому плані земельної ділянки та у збірному плані та місці розташування земельної ділянки, які є складовою частиною дослідженої судом технічної документації. Приймаючи до уваги наявний на титульному аркуші технічної документації штамп про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру :06:000:0469 23.08.2008 року, суд приходить до висновку, що кадастровий план земельної ділянки та збірний план та місце розташування земельної ділянки із зазначенням у них кадастрового номеру :06:000:0469 не могли бути складовою технічної документації станом на 28.07.2008 року, яка є датою видання первісного розпорядження № 327. Відсутність вказаних вище складових частин у технічній документації станом на дату видання розпорядження про її затвердження свідчить про невідповідність технічної документації вимогам ст.56 Закону України «Про землеустрій» та п. 1.16 згаданої вище інструкції, яку затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43.

З досліджених судом матеріалів технічної документації слідує, що у контексті спірних правовідносин землеустрій здійснювався на підставі листа від 26.11.2007 року № 01-21/2594 за підписом голови Кременчуцької районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку технічної документації. Однак, з положень п. а) ст.22 Закону України «Про землеустрій» вбачається, що підставою здійснення землеустрою у контексті спірних правовідносин може бути рішення органу виконавчої влади, формою якого з огляду на приписи ст.ст.6,41,43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації.

Докази видання головою Кременчуцької районної державної адміністрації розпорядження про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації у матеріалах справи відсутні. При цьому наявне у технічній документації технічне завдання не містить підпису відповідача ОСОБА_2 у грифі «Затверджую», хоча згідно із ч.2 ст.29 закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою має розроблятися на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Приймаючи до уваги положення ч.ч.1,2 ст.118 Земельного кодексу України, а також зміст п.1.13 згаданої вище інструкції, яку затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43, суд зазначає, що за затвердженою технічною документацією приватизуються ті земельні ділянки, які вже перебувають у користуванні громадян. У такому випадку правовою підставою для набуття громадянином права власності на земельну ділянку є положення п. в) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, а саме: приватизація земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину у користування. В підтвердження правомірності набуття права власності на земельну ділянку без попереднього розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо її відведення ОСОБА_2 посилається на витяг із протоколу спільного засідання адміністрації та профкому від 27.08.2000 року, п.3 резолютивної частини якого містить припис прийняти в члени садівницького товариства ОСОБА_2 (прізвище змінено на ОСОБА_2 згідно з наявним у справі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06.04.2007 року).

Твердження відповідача ОСОБА_2 суд відхиляє. Так, п. 17 статуту садівницького товариства «Строитель» у первісній його редакції, яка діяла до 2010 року, передбачено, що земельні ділянки членам товариства виділяються спільним рішенням адміністрації та профкому БМУ «Житлобуд». При цьому конкретні розміри земельних ділянок, що надаються членам товариства, визначаються органами, які надають підприємствам, установам, організаціям земельні ділянки під колективне садівництво, в межах від 400 до 600 м2.

Земельна ділянка із кадастровим номером :06:000:0469, яку фактично передано у приватну власність відповідачу ОСОБА_2, має площу 0, 0422 га та межує із землями ДП «Кременчуцьке лісове господарство» (на плані меж земельної ділянки длина межі від точки А до точки Б складає 12,04 м), із землями гр.. ОСОБА_7 (на плані меж земельної ділянки длина межі від точки Б до точки В складає 34, 87 м), із землями садівницького товариства «Строитель» (на плані меж земельної ділянки длина межі від точки В до точки Г складає 12, 17 м) та із землями гр.. ОСОБА_8 (на плані меж земельної ділянки длина межі від точки Г до точки А складає 34, 84 м).

Земельна ділянка із кадастровим номером :06:000:0469 площею 0,0422 га передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 зі складу земель державної форми власності, що знаходяться за межами населених пунктів Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (лист начальника відділу Держземагентства у Кременчуцькому районі від 16.12.2014 року № 01-08/3547) та які передавались площею 9,55 га у безстрокове користування будівельно-монтажному управлінню «Житлобуд» комбінату «Промбуд» та площею 4,8 га Кременчуцькому спеціалізованому управлінню - 503 для колективного садівництва згідно наявних у справі державних актів на право користування землею Б № 052492 та Б № 052491.

Докази формування (визначення) до 26.11.2007 року, яка є датою листа голови Кременчуцької районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку технічної документації відповідачу ОСОБА_2, земельної ділянки площею 0, 0422 га із межами та конфігурацією, які відповідають межам та конфігурації спірної земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0469, докази встановлення меж такої ділянки у натурі (на місцевості) до 26.11.2007 року, докази виділення такої ділянки у користування ОСОБА_2 як члену садівницького товариства у справі відсутні. При цьому витяг із протоколу спільного засідання адміністрації та профкому від 27.08.2000 року взагалі не містить жодних рішень щодо виділу тієї чи іншої земельної ділянки ОСОБА_2, як це передбачено п. 17 статуту садівницького товариства «Строитель» у первісній його редакції.

Б ільш того, наявний у технічній документації акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.07.2008 року, а також запис у пояснювальній записці про те, що встановлення меж земельної ділянки проводилось за допомогою теодоліта 3Т5КП, світлодалекоміра 2СТ, 10 та 50-ти метрової мірної стрічки, свідчать про те, що до 15.07.2008 року межі спірної земельної ділянки площею 0,0422 га в натурі (на місцевості) не встановлювались. У протилежному разі 15.07.2008 року межі земельної ділянки підлягали б не встановленню, а відновленню у контексті п.1.13 згаданої вище інструкції, яку затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43.

Також суд приймає розбіжність розміром 22 м2 у площах земельних ділянок (у додатку до листа-дозволу голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 26.11.2007 року № 01-21/2594 площа значиться 0,04 га, а в державному акті та акті від 15.07.2008 року визначення меж земельної ділянки у натурі значиться площа 0, 0422 га) як доказ того, що лише 15.07.2008 року було вперше визначено в натурі на місцевості межі спірної земельної ділянки.

Верховний Суд України, усуваючи неоднаковість застосування судами касаційної інстанції положень ст.ст.20,50 Закону України «Про землеустрій» та норм Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, прийшов до висновку, що у разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (постанова Верховного Суду України від 14.05.2014 року по справі № 6-35цс14).

Крім того, суд відмічає, що згідно з наявним у справі листом від 12.01.2013 року № 1 за підписом голови садівницького товариства «Строитель» у розпорядженні самого товариства відсутні рішення органу управління товариства про прийняття ОСОБА_2 (ділянка № НОМЕР_1) у члени товариства, її заява про прийняття у члени товариства, прибутковий касовий ордер про внесення нею вступного внеску, дані про видачу їй членської книжки. При цьому з довідки від 22.10.2012 року № 44 за підписом голови садівницького товариства «Строитель» слідує, що членом товариства (земельна ділянка № НОМЕР_1) є ОСОБА_3. У справі також наявна членська книжка садовода-любителя № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3, а також на його ім'я оформлено й технічний паспорт від 03.12.2008 року (через 20 днів від дати оформлення спірного державного акту на землю) на садибний будинок.

У свою чергу відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів наявності в неї членської книжки як це передбачено п.18 статуту садівницького товариства «Строитель» у первісній його редакції. Твердження її представника про те, що її членська книжка була здана у відділ Держкомзему у Кременчуцькому районі при отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку спростовуються наявним у справі листом від 05.02.2015 року за підписом начальника відділу Держземагентства у Кременчуцькому районі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не могла набувати право власності на спірну земельну ділянку за процедурою, яка є відмінною від процедури безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність із земель державної власності (п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України) за проектом її відведення (ч.ч. 6-10 ст. 118 Земельного кодексу України). Докази дотримання такої процедури у справі відсутні. Більш того, у справі відсутні навіть докази звернення ОСОБА_2 до Кременчуцької районної державної адміністрації із заявою, передбаченою ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України.

За положеннями ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом. Суд відмічає, що у справі відсутні докази прийняття уповноваженим органом рішення про вилучення земельної ділянки у попереднього землекористувача.

З огляду на зазначене вище суд приходить до висновку про незаконність первісного розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 327. Що стосується іншого розпорядження № 449 від 22.09.2008 року, а також державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 016071 від 13.11.2008 року, то розпорядження № 449 від 22.09.2008 року має похідний характер від первісного розпорядження № 327 від 28.07.2008 року, а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 016071 від 13.11.2008 року є похідним від двох вказаних вище розпоряджень.

Твердження відповідачів про те, що прокурор Кременчуцького району Полтавської області позбавлений повноважень пред'являти позов в інтересах головного управління Держземагентства у Полтавській області суд відхиляє. Так, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України розпорядниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності незалежно від потреб є Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Згідно з приписами п. 4.32 Положення про Головне управління Держземагентства в області, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року за № 258, саме Головні управління Держземагентства в областях передають відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. При цьому ст.37 закону України «Про прокуратуру» прокурорам районів, їх першим заступникам і заступникам надано право подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає, що виявивши за зверненням ОСОБА_3 порушення інтересів держави, а саме: прийняття органом державної влади незаконних рішень про розпорядження землею державної форми власності на користь приватної особи, прокурор Кременчуцького району мав підстави для звернення до суду із позовною заявою.

До заяви адвоката ОСОБА_4, яка приймає участь у справі як представник відповідача ОСОБА_2, про застосування строку позовної давності суд ставиться критично. Так, в силу приписів ч. 1 ст. 179 ЦПК України, сторона, яка у спорі заявляє про сплив позовної давності та її застосування, зобов'язана довести цю обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, сторона відповідача не надала суду жодних доказів у підтвердження дати початку перебігу позовної давності. Більш того, на таку конкретну у часі дату сторона відповідача взагалі навіть і не посилалась ні у своїй письмовій заяві, ні в судових засіданнях.

При цьому суд також приймає до уваги положення п. 5 прикінцевих та перехідних положень закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», що набрав чинності 15.01.2012 року, згідно з яким протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутися до суду з позовом про, зокрема, визнання незаконним правового акта органу державної влади, яким порушено право власності або інше речове

право особи.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.121 Конституції України, ч. 1,3 ст. 116, ч. 6-7 ст. ст.118 Земельного кодексу України в редакції чинній на 27.08.2014 року, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 5., ч2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,45, 60, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов прокурора Кременчуцького району Полтавської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагентства у Полтавській області задовольнити.

Визнати незаконними розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 на території садового товариства «Строитель» Піщанської сільської ради» від 28.07.2008 року № 327 та «Про внесення змін в розпорядження голови районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 327» від 22.09.2008 року № 449.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 016071 від 13.11.2008 року на ім'я ОСОБА_2 (земельна ділянка площею 0, 0422 га із кадастровим номером :06:000:0469 для ведення садівництва), який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24.

Повернути земельну ділянку із кадастровим номером :06:000:0469 площею 0, 0422 га, яка знаходиться на території садівницького товариства «Строитель» Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та призначена для ведення садівництва, у розпорядженні держави в особі головного управління Держземагентства у Полтавській області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір у сумі 121 гривня 80 копійок.

Стягнути з Кременчуцької районної державної адміністрації на користь державного бюджету судовий збір у сумі 121 гривня 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський