АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/433/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінов О.І., Волвенко А.В.

представників позивачки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

відповідача ОСОБА_10

представника відповідача ОСОБА_11

представника органу опіки та піклування Сень І.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_13, ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_10, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_13 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який був розірваний 04.02.2013 року. В період даного шлюбу в них народився син - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивачка стверджує, що відповідач безпідставно чинить перешкоди щодо здійснення заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку, оскільки не надає тимчасового дозволу на виїзд сина за кордон.

Просила суд надати їй дозвіл на виїзд її сина без згоди та супроводу його батька за межі України до Сполучених Штатів Америки в період часу з 10.07.2014 р. по 29.08.2014 р. з правом відвідування інших країн. Надати дозвіл ОСОБА_13 на оформлення проїзного документу для виїзду за межі України неповнолітнього сина. Зобов'язати орган опіки та піклування виконкому Черкаської міської ради надати висновок щодо можливості надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_14

03.10.2014 р. представник ОСОБА_13 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд надати позивачці дозвіл на виїзд її сина без згоди та супроводу його батька за межі України до Сполучених Штатів Америки в період часу з 25.12.2014 р. по 20.01.2015 р. та з 25.05.2015 р. по 25.08.2015 р. з правом відвідування інших країн. Надати дозвіл ОСОБА_13 на оформлення проїзного документу для виїзду за межі України неповнолітнього сина.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року в задоволені позову ОСОБА_13 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_10, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування м. Черкаси про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька, суд першої інстанції прийшов до висновку, що задоволення позову приведе до грубого порушення інтересів дитини, оскільки поїздка малолітньої дитини до США без його згоди може травмувати його психіку та мати інші негативні наслідки.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_13 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 03.10.2003 р. по 04.02.2013 р. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 було розірвано. В період перебування в шлюбі 26 квітня 2004 року в них народився син ОСОБА_14 Під час розірвання шлюбу питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалось. На даний час дитина проживає разом з батьком.

Мати позивачки ОСОБА_13, ОСОБА_15, проживає в Сполучених Штатах Америки, є громадянкою даної країни та направила запрошення на відвідання її онуком, ОСОБА_14, в супроводі матері дитини під час літніх канікул.

Батько дитини, відповідач по справі, ОСОБА_10, заперечує проти тимчасового виїзду за кордон своєму синові з бувшою дружиною та не надає нотаріально посвідченого дозволу на оформлення документів, що і стало підставою для звернення позивачки до суду.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Відповідно до ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3), ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню iнтересiв дитини.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Бабуся малолітньої дитини ОСОБА_15 є громадянкою США, має фінансову можливість щодо оплати витрат на проїзд та проживання онука, ознайомлення його з культурою іншого народу, покращення знань англійської мови, оздоровленню та відпочинку, відвідування визначних місць та бажання на спілкування з онуком. Крім того, в США разом з ОСОБА_15 проживає її ще одна дочка, тітка малолітнього ОСОБА_14 На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції в США стала проживати і мати малолітнього ОСОБА_14, ОСОБА_13

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради вважає, що відвідування малолітньою дитиною під час літніх канікул іншої держави та спілкування з родичами по маминій лінії буде виключно в інтересах малолітньої дитини, так як дозволить дитині розширити свій кругозір, побачити іншу країни, культуру, дозволить покращити знання іноземної мови.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів судової палати апеляційного суду дійшла висновку про те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_14 без супроводу його батька ОСОБА_10 за межі України до США буде виключно в інтересах малолітньої дитини та не порушить його прав та інтересів.

Надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька та надання дозволу позивачці на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України малолітнього сина без супроводу та згоди його батька не може залежать від бажання та волі дитини, так як це лише являється підготовкою для такої поїздки, а сама поїздка можлива лише при бажанні малолітньої дитини та її згоді на таку поїздку.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, за заявою представників апелянта відкладав розгляд справи, оголошував перерву в розгляді справи для допиту в суді апеляційної інстанції малолітнього ОСОБА_14 на предмет його відносин з мамою та родичами з її сторони, його відношення до можливої поїздки з мамою до іншої країни на період літніх канікул, але відповідачем ОСОБА_10 та його представником дані з'ясування обставин були відхилені та будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи в судове засідання після перерви не з'явились без поважних причин..

Враховуючи зібрані по справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_13 підлягають до часткового задоволення та надати її дозвіл на оформлення документів та тимчасовий виїзд її сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_10 за межі України до Сполучених Штатів Америки в період часу з 20 червня 2015 року по 15 серпня 2015 року без права відвідування інших країн, так як такі країни не зазначені в позовній заяві. Такий термін колегія суддів визначає з урахуванням навчання дитини та необхідності її підготуватись до нового навчального року.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_13, ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року задоволити частково, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_10 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька задоволити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_13 на тимчасовий виїзд її сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_10 за межі України до Сполучених Штатів Америки в період часу з 20 червня 2015 року по 15 серпня 2015 року без права відвідування інших країн.

Надати дозвіл ОСОБА_13 на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України малолітнього сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, без супроводу та згоди його батька ОСОБА_10.

В іншій частині позовних вимог відмовить.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :