АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6294/2015 Головуючий у першій інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Крижанівської Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті фізичної особи,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 в якому просили стягнути з відповідача на їх користь 300 000 грн. в рівних частках кожному у відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті ОСОБА_7.

Свої вимоги мотивували тим, що 08.06.2013 ОСОБА_6, керуючи автомобілем «КІА»,д/н НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині вул. Народного Ополчення зі сторони вул. Медової у напрямку вул. Ф.Ернста в м. Києві, не впоралась з керування та скоїла дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких померла.

Позивачі вважають, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_6, тому вона має нести відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачам, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_7

Позивачі зазначали, що смерть ОСОБА_7 спричинила їм моральну шкоду, виходячи з наступного. Внаслідок трагедії позивачі знаходяться у стресових життєвих обставинах та в умовах, які призводять до порушення психологічно адаптованого самопочуття, що в свою чергу потенціює дестабілізацію адаптованих механізмів життєдіяльності, а також викликає негативні зміни щодо продуктивності життєвого часу особистості, оскільки зумовлена станом здоров'я; роз'єднаність з активним життям обмежує прояви наявних психологічних можливостей, що може складати 150 000 гривень; виникнення душевної болі, яка пов'язана з порушенням життєвих планів, неможливості протягом тривалого часу не думати про плани, які притаманні кожній людині, а тільки спогадами про загиблу дитину і внучку - складає 150 000 гривень.

Загальну суму компенсації за спричинену моральну шкоду позивачі просили стягнути з відповідача в рівних долях.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в порядку відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Вирішено питання судового збору. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції беручи до уваги покази свідків та інші нічим не підтверджені обставини, які за своєю суттю не можуть сприйматись як фактичні, безпідставно та необґрунтовано визначив розмір завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., який було запропоновано до стягнення представником відповідача.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_4 про відшкодування йому моральної шкоди, завданої внаслідок смерті його дочки, відповідають його правам, закріпленим цивільним законодавством, в той час як права ОСОБА_5 на відшкодування їй моральної шкоди закон пов'язує лише з фактом проживання з померлою однією сім'єю, однак дані обставини спростовуються доказами по справі.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив із сукупності фактичних обставин справи та вимог розумності і справедливості.

Вказані висновки суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_8

ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_4

08.07.2013 приблизно о 01:20 год. ОСОБА_6, керуючи автомобілем «КІА», д/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Народного Ополчення зі сторони вул. Медової у напрямку вул. Ернста в м. Києві, помітивши навпроти будинку № 23 перешкоду для руху, змінила напрямок свого руху ліворуч з послідуючим наїздом на бордюр, земляний насип та перекидання автомобіля.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 від спричинених тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в лікарні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьомусуд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України.

Стягуючи моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. на користь позивача ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеню вини заподіювача шкоди, відношення ОСОБА_6 до дорожньо-транспортної пригоди, яка також переживає загибель подруги, її матеріальне становище, та виходячи із засад розумності, визнав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, що відповідає вимогам Закону, а отже в цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірну відмову у стягненні моральної шкоди на користь ОСОБА_5, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторони, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 за життя проживала зі своєю матір'ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, дана обставина підтверджується поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, показами допитаних свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11

Також дана обставина встановлена рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014, яке набрало законної сили.

Вказаним рішенням у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про усунення особи від права спадкування, встановлено, що ОСОБА_7 проживала у квартирі своєї матері разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Інших належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх доводів позивачем ОСОБА_5 до суду надано не було.

Виходячи з викладеного та врахувавши положення ч. 2 ст. 1168 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, а отже і в цій частині доводи скарги не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених судом фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону.

При цьому, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надана належна правова оцінка, а отже вони не можуть вплинути на законність і обґрунтованість рішення суду.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді