АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Снігур Оксани Петрівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 755/31353/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15347/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В грудні 2014 року позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.09.2007 року, яка складає - 63572,37грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан; Марка: Daewoo, Модель: Lanos, Номер кузова: НОМЕР_1; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №3681/09 від 14.09.2007 року, вартість якого згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.09.2007 року, за домовленістю сторін складає - 56843,00грн., шляхом визнання за ТОВ „Вердикт Фінанс" права власності на зазначений автомобіль. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності на предмет застави - автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан; Марка: Daewoo, Модель: Lanos, Номер кузова: НОМЕР_1; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, з наданням позивачу всіх повноважень, передбачених чинним законодавством України, для власника майна; припинити право власності заставодавця ОСОБА_2 на зазначений предмет застави, в тому числі право володіння, право користування, право розпорядження зазначеним автомобілем та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 передати ТОВ „Вердикт Фінанс" предмет застави, який знаходиться у ОСОБА_2 або у будь-яких інших осіб, а також комплект ключів від цього автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Снігур Оксана Петрівна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що документація за Договором факторингу була передана згідо акту прийому-передачі, який є в матеріалах справи.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно та невірно з'ясував також обставини зміни суми боргу за відсотками, оскільки сума кредиту та відсотків була в доларах США, заборгованість станом на 20.04.2012 р. складала в гривневому еквіваленті 46743,50 грн.

Апелянт вказує, що 30.04.2013 р. на адресу відповідача було направлено лист вимогу про виконання порушених зобов'язань або передачу у володіння позивача заставлено транспортного засобу, однак докази такого направлення були помилково не долучені до позовної заяви, однак додані до апеляційної скарги.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до п. 1.1, 1.2.2., 1.3.1 якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 10130,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в порядку і на умовах, зазначених Договором, зі сплатою 12,50% річних за користування кредитом, зі строком повернення кредиту у повному обсязі в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, не пізніше 25.09.2014 року (т.1 а.с.13-29).

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 Договору, в забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за Договором позичальник передає у заставу, а Банк приймає наступне рухоме майно - транспортний засіб: Марка: Daewoo, Модель: Lanos, Рік випуску: 2007; колір зелений, тип ТЗ седан, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 3681/09 від 14.09.2007 року (т.1 а.с. 31, 32-36, 37). За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 56843,00грн.

Згідно п. 4.1 Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором та/або кредитним Договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплати Банку пеню в порядку, визначеному Договором.

Згідно п. 5.2. Договору, відповідно до законодавства України, зокрема, статті 651 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання обставин, визначених цим пунктом Договору.

Відповідно до п. 8.2 Договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. При цьому сторони дійшли згоди, що Банк самостійно, на власний розсуд, встановлює черговість звернення стягнення або на предмет застави та/або на будь-яке інше майно і кошти позичальника, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України, або стягнути суму заборгованості на загальних підставах незалежно від наявності предмету застави.

Згідно п.8.6. Договору, звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Додатковою угодою № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.09.2007 року сторонами досягнуто згоди внести доповнення, серед іншого до п. 5.2 Договору, відповідно до яких у випадках настання обставин: передбачених підпунктами „а", „б" пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1. Договору; передбачених пунктом „в" пункту 5.2 Договору - процентна ставка за Договором збільшується не більш ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п. 1.3.1. Договору; передбачених підпунктом „г" пункту 5.2. Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування. (т.1 а.с. 30)

Також встановлено, що 20.04.2012 року між ПАТ „УкрСиббанк" та ТОВ „Кредекс Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/12, відповідно до п. 2.1, 2.3 якого за умовами Договору Клієнт зобов'язується відступити Фактору права вимоги за кредитами, а Фактор зобов'язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну продажу, передбачену цим Договором. За умови, що Фактор сплатив у повному обсязі ціну продажу Клієнтові до або у Дату передачі, передача набуває чинності у дату передачі з моменту підписання Акту приймання-передачі, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній у Додатку № 2 до цього Договору, є доказом передачі.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2014 року, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальності „Вердикт Фінанс" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено. (т.2 а.с.81-89)

Судом встановлено, що позивачем ТОВ „Вердикт Фінанс" не надано Актів приймання-передачі, які обумовлено вищевказаними договорами факторингу, на підтвердження відступлення на користь позивача прав вимоги заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.09.2007 року, укладеного між ПАТ „УкрСиббанк" та ОСОБА_2 Разом з тим, на підтвердження дотримання умов договору та вимог чинного законодавства позивачем суду не надано доказів про направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення усієї суми заборгованості, враховуючи, що строк дії кредитного договору визначений до 25.09.2014 року, а також повідомлення щодо процедури реалізації заставленого майна в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Крім того, ТОВ „Вердикт Фінанс", звертаючись з вимогою про звернення стягнення на заставлене майно, не визначило вартість предмету застави, що унеможливлює надати оцінку співмірності нарахованої позивачем суми заборгованості за кредитом із вартістю заставленого автомобіля, в той же час відповідно до положень Закону України „Про заставу", однією із вимог дотримання даної процедури є визначення початкової ціни предмету забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, що має можливе юридичне значення для правильного вирішення справи. (т.22 а.с. 81-85, 86-89)

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у зв'язку з невиконанням умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.09.2007 року позивачем ТОВ „Вердикт Фінанс" станом на 21.04.2015 року нараховано заборгованість з боку боржника ОСОБА_2 у розмірі 81878,24 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 41004,52 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками - 15618,78 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 18285,80 грн.; три проценти річних від простроченої суми - 1230,16 грн., у рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан; Марка: Daewoo, Модель: Lanos, Номер кузова: НОМЕР_1; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 3681/09 від 14.09.2007 року, шляхом визнання права власності на цей предмет застави за позивачем, припинивши право власності заставодавця ОСОБА_2, зобов'язавши останнього передати позивачу предмет застави, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки. (т.2 а.с. 43-45, 46-53)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що відповідно до рішення суду в справі №755/30652/13-ц судом вже ухвалено рішення про відмову в позові ТОВ „Вердикт Фінанс" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля та укладання позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу.

Вказаним судовим рішенням встановлені обставини, які не потребують доказування, а саме - за договорами факторингу належним чином право вимоги не передавалось, першому фактору на час укладення другого договору факторингу, права передані не були.

Також враховано судом першої інстанції, що представником відповідача було подано заяву про застосуваня при ухваленні рішення суду позовної давності (т.2 а.с. 74).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до вимог ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до положення статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції щодо неналежності позивача у даній справі, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено відсутність доказів заміни кредитора у зобов'язанні відповідача ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.09.2007 року, на нового кредитора - позивача у справі ТОВ „Вердикт Фінанс", з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, позивачем ТОВ „Вердикт Фінанс" 20.04.2012 року було укладено Договір факторингу № 05/12-КВ з ТОВ „Кредекс Фінанс", за умовами якого ТОВ „Кредекс Фінанс" зобов'язався передати позивачу документацію по кожному з прав вимоги за кредитами (права вимоги), в тому числі за Кредитним договором № 0 від 25.09.2007 року, відповідно до Реєстру заборгованості боржників, передача яких набуває чинності з моменту підписання Акту приймання-передачі. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ „Кредекс Фінанс" статусу нового кредитора за кредитним зобов'язанням відповідача на час укладання договору факторингу з ТОВ „Вердикт Фінанс" та, відповідно, відсутні докази наявності у ТОВ „Кредекс Фінанс" права продажу, тобто подальшого відступлення права вимоги за зобов'язанням відповідача позивачу ТОВ „Вердикт Фінанс", оскільки фактором ТОВ „Кредекс Фінанс" при укладенні Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року з первинним кредитором ПАТ „УкрСиббанк" виконано вимоги останнього щодо підписання Акту приймання-передачі документації по праву вимоги, в тому числі за Кредитним договором № 0 від 25.09.2007 року, який має бути підтвердженням набуття Фактором ТОВ „Кредекс Фінанс" статусу нового кредитора з подальшим відчуженням права вимоги, - лише 14.05.2012 року (т.2 а.с.1), при цьому суд не приймає як належні докази Акт приймання-передачі, а також Додатки до Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, з підстав відсутності в них дат складання та підписання останніх (т.1 а.с. 159, 230, 231, 232, 233-236, 237, 238-239, 240-245). При цьому судом ураховано підписання такого Акту між ПАТ „УкрСиббанк" та ТОВ „Кредекс Фінанс" лише 14.05.2012 року, що, відповідно, має бути днем набуття ТОВ „Кредекс Фінанс" статусу нового кредитора за спірним зобов'язанням. Таким чином, відсутність доказів набуття фактором ТОВ „Кредекс Фінанс" статусу нового кредитора за зобов'язаннями відповідача станом на 20.04.2012 року, - дату відчуження прав вимоги на підставі Договору факторингу № 05/12-КВ, укладеного з позивачем ТОВ „Вердикт Фінанс" 20.04.2012 року, в свою чергу свідчить про відсутність доказів набуття позивачем статусу нового кредитора за зобов'язаннями відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання фактором ТОВ Кредекс Фінанс" та позивачем ТОВ „Вердикт Фінанс", як фактором за Договором факторингу № 05/12-КВ, умов п. 2.6 Договорів факторингу, які відповідають положенню статті 1082 Цивільного кодексу України, в частині виконання фактором обов'язку протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати передачі, підготувати та надіслати кожному боржнику, в тому числі відповідачу по справі, та особі, що надає забезпечення, письмові повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитами у формі, наведеній у Додатку № 3 до цих Договорів, або за відсутності такого повідомлення, - доказів на підтвердження здійснення відповідачем погашення заборгованості первісному кредитору або фактору на час судового розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що в Реєстрі заборгованості боржників від 20.04.2012 року (додатку №1 до Договору факторингу №05/12, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Креденс Фінанс») (т.1 а.с.190) та у витягу з цього Реєстру (т.1.а.с.63), посвідченому підписом Генерального директору ТОВ «Креденс Фінанс» та печаткою цього товариства, вказані різні суми заборгованості за відсотками та різні суми сукупного розміру вимог за кредитним договором у гривневому еквіваленті.

Під час апеляційного розгляду справи позивачем не надано жодних доказів на спростування вказаних розбіжностей, тобто сума заборгованості відповідача є недоведеною і при розгляді апеляційної скарги, що є підставою для відмови в її задоволенні.

Разом з тим, розглядаючи надане суду апеляційної інстанції повідомлення від 30.04.2013 року вих. № 9075648_30.04.2013 про відступлення права вимоги заборгованості відповідача за Договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року та Договором факторингу № 05/12-КВ від 20.04.2012 року, а також про необхідність добровільного погашення відповідачем заборгованості у розмірі 46854,95 грн., колегія суддів зазначає, що хоча позивачем і надано докази направлення такого повідомлення, згідно наданого стороною позивача Списку № 13 від 05.05.2013 р. про направлення рекомендованої кореспонденції, в тому числі на адресу відповідача, (т.2 а.с. 118-119), однак дане письмове повідомлення не підлягає до оцінки судом як належний доказ підтвердження факту сповіщення відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні та необхідність погашення кредитної заборгованості, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 вказаного відправлення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів відносно доводів апеляційної скарги зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи, а апелянтом не надано жодних доказів на спростування розбіжностей суми заборгованості відповідача та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 відправлення про відступлення права вимоги заборгованості.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Снігур ОксаниПетрівни - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: