Ухвала

іменем україни

03 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., КасьянаО.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про захист прав споживача стосовно обмеження доступу споживача, як клієнта банку, до інформації стосовно діяльності банку по виконанню зобов'язань перед позивачем, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ Міський комерційний банк») і просив зобов'язати відповідача видати позивачу у письмовому вигляді інформацію, що стосується особисто його й дій банку, та правовідносин з банком, що необхідна для захисту його законних інтересів, посилаючись на те, що між ним та банком укладено декілька договорів банківського вкладу, проте відповідач не виконує свої зобов'язання за вказаними договорами, не дивлячись на його неодноразові вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Міський комерційний банк» надати ОСОБА_4 у письмовому вигляді відповідь на звернення від 04 листопада 2014 року в порядку встановленому п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Банк зобов'язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному Національним банком України.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що позивачу було надано інформаційний лист у письмовому вигляді, який містить відповіді на його запитання з урахуванням діяльності банку в даний період, а також звіти про залишки коштів банку, що розміщені в інших банках станом на 21 липня 2014 року, а відтак відповідач зобов'язаний надати відповідь на вимогу ОСОБА_4 від 01 листопада 2014 року про видачу документального підтвердження про повернення процентів у строки, що визначені умовами договорів банківського вкладу (депозиту).

Також судами вірно враховано, що вся інформація, що стосується діяльності банку, зокрема щодо здійснення заходів пов'язаних з його ліквідацією розміщена на сайті Національного банку України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П.Касьян

Д.О.Остапчук