Справа № 464/2503/14-ц
пр.№ 2/464/346/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

при секретарі Троцюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач 23.06.2013 року близько 21:00 год., керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті пр-ту Червоної Калини та вул. Г.Хоткевича в м. Львові, порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з його автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначав, що внаслідок ДТП його автомобіль зазнав технічних пошкоджень та вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 42 782,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача 42 782,00 грн. відшкодування майнової шкоди та судові витрати.

В подальшому позивач неодноразово уточнював свої вимоги та згідно з заявою від 29.12.2014 року вказував, що оскільки автомобіль, яким керував відповідач ОСОБА_2, застрахований ПАТ «Просто-Страхування», то саме страховик має відшкодувати йому заподіяну внаслідок ДТП матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 33 702,9 грн. Крім того, зазначав, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях внаслідок пошкодження належного йому майна, затратах часу, фізичних та моральних зусиллях, які він витрачає на судову тяганину, порушенні нормального життєвого устрою, погіршенні стану здоров'я та загостренні хвороби, втраті спокою. Моральні страждання оцінює в 2 000,00 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Просто-Страхування» 33 702,96 грн. відшкодування майнової шкоди; з кожного з відповідачів - по 1 000,00 грн. моральної шкоди та солідарно - судові витрати і витрати на правову допомогу в розмірі 900,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених у заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнавав частково, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована в ПАТ «Просто-Страхування» згідно з полісом № АВ/6517473, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1. Таким чином, зважаючи на розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, ліміт відповідальності страховика за полісом, відповідальність за пошкодження внаслідок ДТП автомобіля позивача має нести страховик - ПАТ «Просто-Страхування». Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав.

Представник відповідача ПАТ «Просто-Страхування» в судовому засіданні позов не визнав. Зазначав, що 11.07.2012 року ПАТ «Просто-Страхування» та ОСОБА_4 уклали поліс АВ/6517473 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1. 23.06.2013 року сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. 25.06.2013 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. На підставі норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює виплату страхового відшкодування виключно на підставі заяви про страхове відшкодування. Натомість, позивач з такою заявою до страховика не звертався, а тому у ПАТ «Просто-Страхування» не виникло зобов'язань з виплати такого. Також, зауважував, що позивачем не доведено факту ушкодження здоров'я під час ДТП, що унеможливлює стягнення з страховика моральної шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2013 року о 21:00 год. на перехресті пр-ту Червоної Калини та вул. Г.Хоткевича у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було пошкоджено та згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 12.11.2014 року № 9/323 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Опель», д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент проведення дослідження, становить 33 702,96 грн.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за наступними правилами: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 29.07.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху, були неправомірними, між ними і шкодою, заподіяної автомобілю позивача, є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, яка встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Як встановлено судом, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «Просто-Страхування», що підтверджується полісом від 11.07.2012 року № АВ/6517473, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 9.1 - 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з полісом від 11.07.2012 року № АВ/6517473 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 50 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого), становить 100 000,00 грн.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, франшиза за полісом від 11.07.2012 року № АВ/6517473 відсутня.

Відповідно до п.п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 у встановлені Законом строки було подано страховику ПАТ «Просто-Страхування» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями п.п. 36.1, 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач у визначений Законом строк, не звертався до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Наведене підтверджується довідкою ПАТ «Просто-Страхування» від 14.07.2014 року.

В силу приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За наведених обставин, враховуючи відсутність між позивачем та відповідачем ПАТ «Просто-Страхування» спору про право, оскільки страховиком не вчинялось жодних дій щодо відмови позивачу у реалізації ним своїх прав на отримання страхового відшкодування та не було порушено прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди до ПАТ «Просто-Страхування», а тому позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

У відповідності до норм ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.п. 3, 4 ч. 2 даної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу норм ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не було надано суду доказів ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «Просто-Страхування задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 4 даної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У відповідності до п. 9 Постанови № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в частині відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне. Позивачем не було надано жодних доказів душевних страждань у зв'язку з пошкодженням його майна. В судовому засіданні позивач визнав, що продовжує використовувати автомобіль за призначенням.

Також, суд відзначає, що докази погіршення стану здоров'я позивача внаслідок ДТП в матеріалах справи відсутні.

Крім того, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач нічим не аргументований, не зрозуміло з яких міркувань позивач виходив при визначенні даного розміру шкоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 12, 22, 33, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6, п.п. 3, 4, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Суддя: