Номер провадження: 22-ц/785/2301/15
Головуючий у першій інстанції: Балан М. В.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту - ПАТ КБ "ПриватБанк"), 18.03.2014 року звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованості за договором № б/н від 01.02.2007 року, на загальну суму 14574,26 гривень та 243,60 гривень сплаченого при зверненні до суду з позовом судового збору.

З позовної заяви вбачається, що 01.02.2007 року, відповідно до укладеного договору № б/н, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг., Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач у порушення норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31.01.2014 року має заборгованість - 19445,53 гривень, яка складається з наступного: 4966,25 грн. - заборгованість за кредитом; 11785,80 грн. -заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2693,48 грн. - заборгованість комісії за користуванням кредитом. Від цієї суму віднімається сума, у розмірі 6041,47, яка була задоволена судовим наказом Кілійського районного суду Одеської області від 04.07.2008 року, різниця становить - 13404,06 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500. 00 грн. - штраф (фіксована частина); 670,20 грн. - штраф (процентна складова). Вищевказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач надав суду заперечення до позовної заяви, де просив застосувати позовну давність, та зазначив, що п.5.4 договору Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого Мінімального обов'язкового платіжу, проводиться в наступному порядку : Строк

погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (у полі MONTH).

Оскільки кредитна картка видана ОСОБА_3 діє до лютого 2010 року, відповідач вважає, що перебіг позовної давності почався з 28.02.2010 року та сплив 28.02. 2013 року.

04.08.2014 року на адресу суду надійшла заява представника позивача, Яковлевої О.А., яка на заперечення відповідача про застосування строку позовної давності повідомила наступне: у 2008 році ПриватБанк звернувся до Кілійського районного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості, на підставі якого ВДВС Кілійського районного управління юстиції відкрило виконавче провадження.

22.11.2011 року банк отримав постанову ВДВС Кілійського районного управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві. Враховуючи вимоги ст. .264 ЦК України представник позивача вважає, що банк при зверненні до суду строки позовної давності не пропустив. У додаткових поясненнях, які поступили до суду 12.09.2014 року, представник позивача зазначає, що відповідач зробив останній платіж по погашенню кредиту 04.08.2011 року у розмірі 91.00 гривні, які були зараховані на погашення комісії за несвоєчасне погашенні заборгованості, та відповідно до ст. 246 ЦК України перервав строк позовної давності. Позов до суду був поданий 15.03.2014 року. Також, зазначено, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідач не звертався до банку із заявою про припинення дії Договору, також банк не надсилав відповідачу вимогу про припинення дії договору. У зв'язку з чим кожен рік у лютому місяці договір пролонгується на рік. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що банк при зверненні до суду строки позовної давності не пропустив. У цій же заяві просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимогу підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про те, що позов не визнає на підставі раніше поданих заперечень, просив розглянути справу за його відсутності.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник Банк приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу, підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом достовірно встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

01.02.2007 року на підставі Заяви ОСОБА_3 отримав платіжну картку Кредитка

"Універсальна" з встановленням кредитного ліміту у розмірі 2300 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік, на суму залишку заборгованості. Строк дії картки - 02/10.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткой клієнта, Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг." Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Відповідно до розрахунку за договором № б/н від 01.02.2007 року ОСОБА_3 станом на 31.01.2014 року має заборгованість у розмірі 19445,53 гривень, яка складається з наступного: 4966,25 грн. - заборгованість за кредитом; 11785,80 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2693,48 грн. - заборгованість комісії за користуванням кредитом. Від цієї суму віднімається сума, у розмірі 6041,47, яка була задоволена судовим наказом Кілійського районного суду Одеської області від 04.07.2008 року, різниця становить - 13404,06 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6Умов та правил надання банківських послуг: 500. 00 грн. -штраф (фіксована частина); 670,20 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до судового наказу, виданого Кілійським районним судом Одеської області 04.07.2008 року по справі №2-н-88/08 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ЗАТ "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором у сумі 6041,47 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4928,22 гривень та 1113,25 гривень заборгованість за процентами за користування кредиту.

З наданої позивачем копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.11.2011 року, встановлено, що виконавчий документ, наказ, виданий Кілійським районним судом Одеської області 04.07.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 6086,47 гривень повернуто ЗАТ "ПриватБанк".

Відповідно до наданих Відділом державної виконавчої служби копій перерахувань від ОСОБА_3 до ВДВС Кілійського РУЮ та копій перерахувань від ВДВС Кілійського РУЮ до ПАТ КБ "Приватбанк" за судовим наказом №2-н-88/08, судом встановлено, що 02.08.2011 року ВДВС Кілійського РУЮ до ЗАТ КБ "ПриватБанк" перераховано 91 гривню, призначення платежу: борг згідно ЕДРВП № 25027805 від 11.03.2011 року з ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням № 1979 від 02.08.2011 року.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, твердження представника позивача про те, що позовна давність перервалась у зв'язку з тим, що останній платіж був здійснений відповідачем 04.08.2011 року є безпідставним, оскільки цей платіж був здійснений примусово ВДВС Кілійського РУЮ в межах виконавчого провадження, а не добровільно ОСОБА_3, що свідчило б про визнання ним свого боргу, як того вимагає ч. 1 ст. 264 ЦК України. Також, твердження представника позивача про переривання позовної давності 22.11.2011 року, у зв'язку з винесенням державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві є безпідставним, оскільки ч. 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову, предметом якого є частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Строк дії картки "Універсальна", яка видана на ім'я ОСОБА_3, закінчився 28 лютого і 2010 року.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Постановою Верховного Суду України від 24.09.2014 року по справі № 6-103 цс 14, встановлено, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, та банк повинен видати клієнту грошові кошти і нову платіжну картку.

З матеріалів справи встановлено, що строк дії кредитної картки ОСОБА_3 закінчився 28.02.2010 року, нової картки та грошей з неї, він не отримував. Таким чином, пролонгація договору не здійснювалась.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки строк дії картки закінчився 28.02.2010 року, а ОСОБА_3 не виконував взятих на себе зобов'язань за договором, то з моменту закінчення строку дії картки порушились права банку, та почався перебіг позовної давності, який закінчився 28.02.2013 року. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до суду 18.03.2014 року, пропустивши строк позовної давності.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 306-7 ЩІК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г. Журавльов

О.С. Комлева