АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Свистунової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідно до договору №228К від 17 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит на суму 484000 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 липня 2015 року. В порушення умов договору свої зобовязання належним чином відповідач ОСОБА_3 не виконувала, у звязку з чим, станом на 14 грудня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 491 795 грн. 08 коп. Вимоги до ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору № 228К від 17 липня 2008 року, були забезпечені шляхом укладання між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ПАТ «Акцент Банк» договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, та договору поруки №228 К від 17 липня 2008 року укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Банк посилався на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за цим же кредитним договором №228К від 17 липня 2008 року у розмірі 272 495 грн. 04 коп., однак, зазначене рішення суду до теперішнього часу не виконано, сума заборгованості зростала завдяки нарахуванню відсотків та пені, тому просили, з урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути з ОСОБА_3Ю та ОСОБА_4 солідарно на користь банку суму заборгованості за кредитним договором №228К від 17 липня 2008 року у розмірі 389 446 грн. 61 коп., стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3Ю та ОСОБА_4 на користь банку 1 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 491 795 грн. 08 коп. за кредитним договором №228К від 17 липня 2008 року. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10 000 грн. (а.с.30).

У серпні 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду від 06 березня 2012 року (а.с.33-35).

Ухвалою суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2012 року було скасовано (а.с.54).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с.205, 206).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду №228К від 17 липня 2008 року, відповідно до умов якої ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 484 000 грн., зі сплатою за користування відсотків у розмірі 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 липня 2015 року. На її виконання між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про видачу траншу №228К/2 від 05 серпня 2008 року (а.с.7-9, 10, 11).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаною кредитною угодою між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №228К від 17 липня 2008 року (а.с.11).

Також в якості забезпечення зобовязань за кредитною угодою між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежувався сумою, зазначеною у додатку-1 до цього договору в розмірі 10 000 грн. (а.с.5, 6).

ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, посилалися на те, що ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитної угоди №228К від 17 липня 2008 року та згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 14 грудня 2012 року, заборгованість ОСОБА_3 становить 661 941 грн. 65 коп., яка складається із: 226 934 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 273 119 грн. 59 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 122 328 грн. 69 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, заборгованість за вчинення виконавчого напису 7 800 грн., штраф (фіксована частин) 250 грн., штраф (процент від суми заборгованості) 31 509 грн. 13 коп. (а.с. 81-83).

В уточнюючій позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» просили стягнути з ОСОБА_3Ю та ОСОБА_4 солідарно на їх користь суму заборгованості за кредитною угодою №228К від 17 липня 2008 року у загальному розмірі 389 446 грн. 61 коп., стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3Ю та ОСОБА_4 на користь банку 1000 грн. (а.с.79, 80).

Відповідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що зобовязання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зокрема, зазначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається ПАТ КБ «ПриватБанк» у березні 2010 року звернувся до суду з позовними в вимогами до ОСОБА_3, ТОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості за вказаними вище кредитною угодою та договору про видачу траншу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги банку було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 272 495 грн. 04 коп. заборгованість за кредитною угодою від 17 липня 2008 року №228К та укладеними на її виконання договорами про видачу траншу від 17 липня 2008 року №228К/1 та від 05 серпня 2008 року №228К/2. Стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200 грн. заборгованості за кредитною угодою від 17 липня 2008 року №228К/1 та від 05 серпня 2008 року №228К/2. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.154).

Таким чином, враховуючи наявність заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року про задоволення вимог кредитора по вищевказаній кредитній угоді, яке набрало законної сили, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, пені, разом із тим виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, банк не заявляв.

За таких обставин суд правильно відмовив ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2010 року до цього часу не виконано, що надає можливість ПАТ КБ «ПриватБанк» звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків, пені, штрафних санкцій з боржника та поручителів є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді