АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2589/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43,44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17.06.2009 року Придніпровським районним судом м. Черкаси по справі № 2-1157/09 прийнято рішення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Відповідно до вказаного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2009 року ОСОБА_8 виселено з квартири, яка є предметом іпотеки та знято з реєстраційного обліку.

Банк просив виселити ОСОБА_7, ОСОБА_6 з кв. № 67 по вул. Піонерська. 17/1 в м. Черкаси, оскільки це перешкоджає виконанню рішення суду від 17.06.2009 року, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2011 року позов задоволено. Ухвалено виселити ОСОБА_7, ОСОБА_6 з АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" державне мито в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 128,50 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2015 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2011 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, просила його скасувати в частині виселення ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.03.2008 року в розмірі 272 511 гривень 11 копійок, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту /позики/ банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Із матеріалів справи вбачається, що в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_4, яка не була придбана за рахунок кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з АДРЕСА_5 без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є обов»язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України вважає необхідним вийти за межі апеляційної скарги, рішення суду скасувати повністю та ухвалити по справі нове рішення, яким Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" в позові до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким публічному акціонерному товариству комерційного банку "ПриватБанк" в позові до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили одразу після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :