АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 01 червня 2002 р. в книзі реєстрації актів про одруження Міського відділу реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис за № 484, оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені. Шлюб, зареєстрований 01 червня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис № 484, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

Унікальний номер справи: 753/22263/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13835/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 позовна заява про розірвання шлюбу має містити мотиви його розірвання, крім того, судом першої інстанції не встановлено, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що позивач до своєї позовної заяви не додав оригінал свідоцтва про реєстрації шлюбу, та не вказав яким чином має намір утримувати своїх неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу проживатимуть із відповідачем.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач з 01 червня 2002 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований в міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис №484.

У період шлюбу між позивачем та відповідачем народились двоє малолітніх дітей, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких містяться в матеріалах справи. (а.с. 6-7)

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що спорів про місце проживання дітей між сторонами на даний не існує. Діти будуть проживати з відповідачем.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між подружжям тривалий період часу виникали не порозуміння в сім'ї, спільне життя у них не склалось у зв'язку з тим що вони мали різні погляди на життя, подружжя не ведуть спільного господарства, та не підтримують шлюбні відносини з 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався тим, що відповідно до ст. 21, ст. 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Також шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки до чоловіка не допускається.

Згідно зі ч. 2 ст. 112 сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження любу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін та інтересам дітей.

Разом з тим, розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони не знайшли підтвердження матеріалами справи, зважаючи на наступне.

Зокрема доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, спростовуються матеріалами справи, з яким вбачається що судом встановлено наявність двох малолітніх дітей (а.с. 6-7), які після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачем. Позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей відповідачем в рамках заявленого позову не було заявлено.

Крім того, інших вимог, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу також заявлено не було.

Інші доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не встановлено мотиви розірвання шлюбу, також не відповідають обставинам справи, оскільки позивач вказав в позовній заяві, що з 2012 року почав проживати окремо, з цього часу сторони не проживають спільно, і шлюбних стосунків не підтримують.

Крім того, зазначено позивачем що на час звернення з позовом він прийняв рішення створити іншу сім'ю, проте формально існуючий з відповідачем шлюб не дозволяє йому це зробити.

Відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а право на повторний шлюб мають лише після припинення попереднього шлюбу.

Таким чином колегія суддів зазначає, що докази збереження сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: