Справа №591/1558/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/760/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

.

22 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановила :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову. Роз'яснено заявнику, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову після усунення умов, які були підставою для відмови у забезпеченні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою заяву задовольнити та накласти арешт на все майно відповідача. Зазначає, що просив накласти арешт на все майно відповідача, а суд повинен був з'ясувати наявність конкретного майна.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував, що 10 липня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики у формі розписки, згідно з яким він передав відповідачці 20000 грн. зі строком повернення до 15 лютого 2014 року, однак у встановлений строк ОСОБА_4 суми позики не повернула. Тому просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму основного боргу у розмірі 20000 грн., три проценти річних - 626,30 грн., інфляційні нарахування - 6320 грн., а всього - 26946,30 грн., а також витрати на правову допомогу (а.с. 3 - 4).

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 вказував, що має підозру про реалізацію належного позивачці на праві власності майна та переоформлення її бізнесу на іншу особу. Також зазначав, що ОСОБА_4 має у власності квартиру та кімнату у гуртожитку, а можливо і рахунки у банках, тому вважав за потрібне накласти арешт на майно належне відповідачці (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що в заяві не конкретизоване майно, на яке слід накласти арешт, не додані докази на підтвердження того, що дане майно належить на праві власності відповідачці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам частини другої статті 151 ЦПК. Зокрема, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Як вбачається з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він просив накласти арешт на все майно відповідачки є необґрунтованими, оскільки вид забезпечення позову не повинний виходити за межі заявленого позову, бо в іншому випадку можуть бути порушені майнові права іншої сторони.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності обґрунтованості заяви про забезпечення позову. Однак, зі змісту заяви (а.с. 6) вбачається, що позивач не зазначив відомостей про майно, а наявність майна він обґрунтовує тільки припущеннями.

Крім того, позивачу роз'яснено, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову після усунення умов, які були підставою для відмови у забезпеченні позову.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -