25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Служба у справах дітей Московського районного управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання факту проживання та користування квартирою, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що більше 14 років перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 Від шлюбу мають сина - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Вони проживали за місцем реєстрації ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 його сестра - ОСОБА_5 виселила її з сином із спірної квартири. Ураховуючи викладене, просила визнати факт проживання в квартирі АДРЕСА_1 та право користування квартирою, визнати право власності та зобов'язати вчинити певні дії.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня

2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, КП «Жилкомсервіс», третя особа - Служба у справах дітей Московського районного управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання факту проживання та користування квартирою, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 листопада

2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 знаходиться в державній власності. На підставі ордеру від

22 березня 1985 року № 1751 її надано на сім'ю з 4-х осіб: ОСОБА_9 - наймача спірної квартири, ОСОБА_10 - чоловіка, ОСОБА_11 - доньку та ОСОБА_7 - сина. ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та знята з реєстрації у зв'язку зі смертю. ОСОБА_7 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 в спірній квартирі проживала, однак зареєстрована не була. На праві спільної часткової власності ОСОБА_4 належить 1/3 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій вона та її син ОСОБА_8 постійно зареєстровані.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, матеріали справи не містять.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Служба у справах дітей Московського районного управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання факту проживання та користування квартирою, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель