У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Фазикош Г.В. , Собослой Г.Г.

при секретарі Шимон М.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з позовом до ПАТ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу в гірській місцевості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 з 20.12.20007 р. працює в, а ОСОБА_1 з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 р. працювала в Міжгірському відділенні ПАТ КБ "Приват Банк", яке розташоване в гірському населеному пункті смт. Міжгірї Закарпатської області. Позивачі мають статус особи, що проживає і працює в гірському населеному пункті, що підтверджено посвідченнями. Відповідач не виконує вимоги закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (надалі закон № НОМЕР_1) і постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 р. «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» (надалі постанова № 648), а саме не виплачує надбавки в розмірі 25 % до посадових окладів.

Банк за період з 01.01.2008 р. по грудень 2013 р. не виплатив ОСОБА_2 надбавку за «гірські» в сумі 79333 грн. 29 коп. з розрахунку: 381719,64 грн. заробітної плати.

ОСОБА_1 за період з листопада 2002 р. по жовтень 2010 р. відповідач не виплатив надбавку за гірські в сумі 23572 грн.87 коп. з розрахунку 111165 грн. 57 коп. заробітної плати.

Недоплачені грошові коти позивачі просять стягнути з відповідача.

В процесі розгляду позивач ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 90054,61 грн. суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації (т.1 а.с. 205-207)

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.253-254).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і постановити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює в Міжгірському відділенні № 2 ПАТ КБ «Приватбанк» з 20 грудня 2007 року (т.1 а.с.8-12). ОСОБА_1 перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 року (т.1 а.с.29-31) .

Згідно посвідчення серія А № 332788 виданого Міжгірською селищною радою, позивачка ОСОБА_2 з 24.05.2007 року набула статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту (т.1 а.с.7).

Згідно посвідчення серія А № 484448 виданого Лозянською сільською радою, позивачка ОСОБА_3 з 02.04.2007 року набула статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту (т.1 а.с.35,37).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 року, статус особи, яка проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Відповідно до п.2 "Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 року №345 посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського. На підставі цього посвідчення підприємством, установою чи організацією надають пільги та гарантії, встановлено ст.ст. 3,5 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" .

Пільги громадянам, яким надано статус осіб, які проживають і працюють (навчаються) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст. 6 Закону.

Зокрема, у ч. 1 ст. 6 Закону йдеться, що умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 1 Постанови на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню на 25 відсотків.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати (ч. ч. 1, 2 ст. 95 КЗпП України).

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» визначені джерела коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, та госпрозрахункових підприємств.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Забезпечення оплати праці працівників, які працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності.

Таким чином, оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням зазначених норм матеріального права, а положення п. 1 Постанови слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату.

При цьому слід враховувати, що відповідно до п. 1 Постанови на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-151цс12.

Відповідач не приєднався до галузевих (міжгалузевих), генеральних та регіональних угод та не укладав колективний договір з профспілковим комітетом.

В зв'язку з тим, що Банк не є стороною укладення галузевих (регіональних) угод, за розмір гарантії в сфері оплати праці, слід брати розмір встановленої на визначений період мінімальної заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції врахував вищенаведені обставини справи та шляхом порівняння мінімальної заробітної плати з посадовими окладами ОСОБА_2 (т.1 а.с.5-6). та ОСОБА_1, (т.1 а.с.24-26). констатував з значне перевищення окладу за мінімальну заробітну плату, та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції які ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З врахування викладеного суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: