Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Володимирецького районного суду від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання незаконним розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду від 22 вересня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано незаконним розпорядження голови Володимирецької РДА від 30.10.2009 року № 312 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» в частині затвердження технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_6. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_6, кадастровий № :04:001:0239, яка знаходиться на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1144 грн 08 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначає, що суд у своєму рішенні послався на почеркознавчу експертизу, за висновком якої підпис в акті погодження меж земельної ділянки виконано не ОСОБА_2, а іншою особою. Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст.3,10 ЦПК України, не перевірив чи є ОСОБА_2 власником або користувачем суміжної з ОСОБА_5 земельної ділянки. У посвідченні, виданому організацією ветеранів війни та праці, члену садово-городнього кооперативу «Ветеран» ОСОБА_2 зазначено, що останній на правах особистої власності користується ділянкою № 40, площею 0,05 га.

Вказує на те, що належними та допустимими доказами доведено, що фактичний розмір земельної ділянки, якою на даний час користується ОСОБА_2, становить 0,0451 га, а не 0,05 га. Судом не взято до уваги того, що розпорядженням голови Володимирецької РДА від 6 березня 2009 року № 82 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки № 40

____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/439/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц 787/2279/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_1

саме площею 0,0451 га.

Із наданої Старорафалівською сільскою радою схеми розташування земельних ділянок в кооперативі «Ветеран-1» та Списку громадян, яким надано згоду на передачу земельних ділянок у власність, і який є додатком до рішення сільської ради № 465 від 27.01.2009 року «Про надання згоди на передачу земельних ділянок у власність для ведення садівництва», також вбачається, що розмір земельна ділянка № 40, яка підлягає передачі ОСОБА_2, становить 0,0451 га.

Суд не врахував, що позивач не оскаржив рішення сільської ради щодо передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,0451 га і погодився з таким рішенням.

Стверджує, що відповідно до замірів, проведених землевпорядними організаціями фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,0451 га.

ОСОБА_2 не довів, що передачею у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_6 порушені його права, як власника чи як користувача земельної ділянки.

Покликаючись на неповне дослідження обставин справи, невідповідність їм висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставні, а рішення суду першої інстанції законним та обргунтованим.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що зявились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно посвідчення члена садово-городнього кооперативу «Ветеран-1» ОСОБА_2 в даному кооперативі належить земельна ділянка № 40, площею 0,05 га., яка передачею у приватну власність сусідньої земельної ділянки № 41 ОСОБА_6 без погодження з ОСОБА_2 суміжних меж, зменшилась до розмірів 0,0451 га.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Судом встановлено: ОСОБА_2 користується земельною ділянкою № 40, площею 0,0451 га. у садово-городньому кооперативі «Ветеран-1», на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району.

Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою № 41, площею 0,516 га, яка передана у приватну власність ОСОБА_6 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НИ № 252064 від 23 листопада 2009 року.

Відповідач ОСОБА_5 в даний час як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_6 є власником спірної земельної ділянки № 41.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження голови Володимирецької РДА від 30.10.2009 року № 312 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» в частині затвердження технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_6 та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована за межами населених пунктів на території Старорафалівської сілької ради Володимирецького району, площею 0,0516 га, кадастровий № :04:001:0239, виданий ОСОБА_6

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він є членом садово-городнього кооперативу «Ветеран-1», в якому знаходиться його земельна ділянка, котра, відповідно до посвідчення члена кооперативу, має площу 0,05 га. Маючи бажання приватизувати земельну ділянку, він виявив, що, відповідно до розпорядження голови Володимирецької РДА № 22 від 6 березня 2009 року про надання дозволу на складання технічної документації для видачі державних актів на землю та Додатку до розпорядження. розмір земельної ділянки, яка підлягає до передачі йому у власність, складає 0,0451 га. Зазначаючи в позові, що передачею у власність суміжної земельної ділянки № 41 для ОСОБА_6, розмір його земельної ділянки зменшився, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За змістом зазначених норм права, захисту підлягає право власності на земельну ділянку та право користування нею від будь-яких порушень зазначених прав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Старорафалівської сільської ради Володимирецького району № 465 від 27 січня 2009 року «Про надання згоди на передачу земельних ділянок у власність для ведення садівництва», надано згоду громадянам на передачу у власність земельних ділянок, загальною площею 5,2157 га у садовому масиві «Ветеран-1» по фактичному розміщенню садових ділянок згідно Додатку № 1(а.с.61-65).

В Додатку № 1 до даного рішення сільської ради зазначено, що ОСОБА_2 надано згоду на передачу у власність земельної ділянки № 40 площею 0,0451 га.

Також згідно цього Додатка № 1 земельна ділянка під № 41, площею 0,0516 га передана у власність ОСОБА_6

На підставі рішення Старорафалівської сільської ради № 465 від 27 січня 2009 року розпорядженням голови Володимирецької РДА № 82 від 6 березня 2009 року видане розпорядження «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою по видачу державних актів на право власності на землю».

В Додатку до розпорядження зазначено, що ОСОБА_2 надано згоду на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розміром 0,0451, ОСОБА_6 -0,541 га.(а.с.57-60).

Розпорядженням голови Володимирецької РДА № 372 від 30 жовтня 2009 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання Державних актів громадянам, які мали бажання виготовити таку документацію та одержати державний акт, в тому числі ОСОБА_6С.(52-56).

Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим № :04:001:0239, яка знаходиться на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району, виданий ОСОБА_6 23 листопада 2009 року.

Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України 2001 року(які діяли на час передачі у власність земельних ділянок у садово-городньому кооперативі «Ветеран-1») до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

За ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. ( Пункт 12 розділу X виключено на підставі Закону № 5245-VI від 06.09.2012 )

Вищевказані докази свідчать, що рішенням Старорафалівської сільської ради № 465 від 27 січня 2009 року та розпорядженням голови РДА, прийнятими у відповідності до норм чинного на той час законодавства, ОСОБА_2 надано право на отримання у приватну власність земельної ділянки №40 у садовому кооперативі «Ветеран-1» , площею 0,0451 га, та право на виготовлення земельно-технічної документації для одержання державного акту.

ОСОБА_2 рішення Старорафалівської сільської ради № 465 від 27 січня 2009 року не оскаржував, воно є чинними і відповідно всі цивільні права та обов'язки щодо права на земельну ділянки №40 у садовому кооперативі «Ветеран-1» виникають з рішення сільської ради.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону.

Позивач не надав доказів, на якій правовій підставі, як того вимагають норми земельного законодавства, йому належать земельна ділянка № 40 у садово-городньому кооперативі «Ветеран-1», розміром 0,05 га. Судом також не здобуто доказів про те, що межі земельної даної ділянки визначались, проводились її заміри на місці фактичного розташування і цими замірами встановлений розмір 0,05га.

Оскільки ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем із іншими, окрім відповідача, власниками земельних ділянок у кооперативі, а межі його земельної ділянки на місцевості не визначені, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції без законних на те підстав прийшов до висновку, що передачею у власність земельної ділянки для ОСОБА_6, порушені права позивача.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 125 і 126 ЗК України, що діяли на часм виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до невірного висновку, що основним документом, який посвідчує право позивача на приватизацію земельної ділянки, площею 0,05 га, є його посвідчення члена садово-городнього кооперативу «Ветеран», видане організацією ветеранів війни та праці. Посвідчення не містить номера та дати видачі, а також посилань на те, відповідно до якого рішення місцевої ради внесені відомості про розміри земельної ділянки 0,05 га(а.с.4).

За змістом пункту 4.1 Інструкції про встановлення або відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року № 43, передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

Визнавши нечинним та скасувавши розпорядженням голови Володимирецької РДА № 372 від 30 жовтня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» в частині щодо ОСОБА_6, суд першої інстанції не врахував, що розпорядження відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про затвердження землевпорядної документація, як того вимагає ч. 1 ст. 186 ЗК України, носять дозвільний характер та з них не випливають жодні правовідносини.

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що для ОСОБА_8 спірна земельна ділянка передана у власність незаконно, оскільки не було належного погодження з ОСОБА_2, як з суміжним землекористувачем, меж земельної ділянки, а підпис у наявному в технічній документації акті погодження меж ОСОБА_2 не ставив, що стверджується висновками почеркознавчої експертизи.

Оскільки достовірно встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 на даний час має розміри 0,0451 га, і такого ж розміру земельна ділянка № 40 за рішенням Старорафалівської сільської ради Володимирецького району № 465 від 27 січня 2009 року передана йому власність, то, на думку колегії суддів, відсутній факт порушення межі земельної ділянки позивача через виготовлення технічної документації та одержання державного акту на право власності на землю ОСОБА_6, а4 відтак, і права позивача жодним чином не порушені.

Виходячи з того, що позивач не подав суду доказів про порушення меж його земельної ділянки в частині, яка межує зі спірною земельною ділянкою відповідача, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсними розпорядження про затвердження технічної документаціїї та у зв»язку з цим і Державного акту є такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може залишатись чинним і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 22 вересня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Володимирецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку ваідмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 269 грн. 96 копійок судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Григоренко М.П.

ОСОБА_9