Справа № 573/2329/15-ц
Номер провадження 2/573/692/15
РІШЕННЯ

іменем України

02 грудня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Кліщ О.В.,

при секретарі: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, м.Білопілля, вул.Травнева, 27. З 16 січня 2007 року за вказаною адресою зареєстрований його син ОСОБА_2, який в квітні 2011 року виїхав в невідомому напрямку і з того часу жодного разу за місцем реєстрації не з»являвся, відомостей про його місце проживання немає. Позивач та його дружина пенсіонери, часто хворіють, проживають в будинку позивача разом, і у них не вистачає коштів для оплати комунальних послуг. Коли ж позивач звернувся з питання оформлення субсидії до Управління соціального захисту, йому було відмовлено, оскільки він не надав інформації про доходи сина ОСОБА_2 У добровільному порядку ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в м.Білопіллі по вул.Травнева, 27, Сумської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з»явився, передав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, на підставі ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи через опубліковане в газеті «Сумщина» від 11 листопада 2015 року за №42 оголошення про виклик до суду (а.с.19)

Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а.с.15).

Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно договору від 25 листопада 1962 року, зареєстрованого нотаріусом за №2023, ОСОБА_1 було надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності по пров.Травневому, буд.15 (а.с.5).

Згідно технічного паспорта житловий будинок №27 по вул.Травнева в м.Білопіллі належить на підставі договору №2023 від 25 листопада 1962 року ОСОБА_1 (а.с.6).

З будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.01.2007 року і на даний час з реєстраційного обліку не знятий (а.с.7-8).

З довідки виконкому Білопільської міської ради від 22 жовтня 2015 року вбачається, що по вул.Травнева, 27, в м.Білопіллі Сумської області, проживає ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3, їх син також зареєстрований за вказаною адресою, але з квітня 2011 року фактично не проживає за вказаною адресою (а.с.9).

11 листопада 2015 року в № 42 газети «Сумщина» надруковане оголошення про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_2 (а.с.18).

Реєстрація ОСОБА_2 у будинку позивача порушує права останнього, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2, хоча і є сином позивача, але не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку він не проживає з квітня 2011 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку понад 4 роки, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул.Травнева, 27, Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком під №27 по вулиці Травнева в м.Білопіллі Сумської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя