Справа № 372/4304/14ц Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-ц/780/1631/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 18 23.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.М.» про приєднання до апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 26 червня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_3 укладено договір виготовлення та монтажу сходів за місцем проживання позивача у АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області.

Згідно п. 3.3 зазначеного договору 27.06.2013 року відповідачу перерахована повна вартість замовлення в розмірі 38000,00 грн., термін виконання замовлення згідно п. 2.1 договору - два місяці.

До сьогоднішнього дня своїх зобов'язаннь відповідач не виконав. Взаємовідносини сторін по виготовленню меблів (сходів) регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», згідно п. 5 ст. 10 якого у разі, коли виконавець прострочує виконання роботи згідно з договором за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги).

Прострочення виконання зобов'язань відповідачем на сьогодні склало 365 днів, з 29.08.2013 року по 29.08.2014 року. Сума неустойки таким чином складає 416100, 00 грн. (365*3% за один день*38000,00 грн.)

Тому, позивач просив стягнути з відповідача неустойку за прострочення виконання зобов'язання в сумі 416100,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, до якої 27 лютого 2015 року приєдналося ТОВ «А.В.М.», та просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд не взяв до уваги ту обставину, що у ході судового засідання з пояснень представників відповідача встановлено, що несвоєчасне виконання сталося через неякісне фарбування, кількаразовий демонтаж та збільшення через це вартості робіт. Виходячи з принципів Закону України «Про захист прав споживачів» презумпції винності виконавця, тягар відповідальності та доказування у разі несвоєчасного виконання несе виконавець. Також суд не взяв до уваги те, що договір виробництва-продажу столярних виробів від 26.06.2013 року було укладено між ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2, в інтересах та від імені останнього, а суд безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку, що спірний договір було укладено між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «А.В.М».

Крім того, судом першої інстанції не встановлено наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, зокрема в частині укладеності договору між відповідачем та ТОВ «А.В.М.». та інших обставин, які мають значення для вирішення спору, не витребувано належних і допустимих доказів щодо дослідження обставин здійснення проплати за договором від 26.06.2013р. ТОВ «А.В.М.» та відповідно не надано правову оцінку невиконанню відповідачем своїх зобов'язань за даним договором. Встановлені судом факти спростовуються наявними в справі матеріалами, що також вказує на неповноту дослідження судом всіх обставин справи, зокрема змісту оскаржуваного договору, його істотних умов.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та заява про приєднання до неї не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про існування договірних відносин укладених між позивачем та відповідачем, суду всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачем не надано, тому такі ствердження позову слід вважати недоведеними, оскільки договір було укладено між ТОВ «А.В.М.» та відповідачем, платіжне доручення також було звернуто від ТОВ «А.В.М.», а не від фізичної особи ОСОБА_2

Тому суд вважав позовні вимоги недоведеними і не вбачав передбачених законодавством підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання зобов'язання перед іншою юридичною особою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 26.06.2013 року між ТОВ «А.В.М.» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір виробництва-продажу столярних виробів, за умовами якого виконавець зобов'язався виготовити і передати, а замовник прийняти та оплатити вартість столярних виробів на суму 38000 грн. в строк до 26.08.2013 року (а. с. 3-4).

Встановлено, що згідно платіжного доручення № 68 від 27 червня 2013 року ТОВ «А.В.М.» перерахувало СПД ОСОБА_3 38000 грн. (а. с. 2).

Судом встановлено, що будь-яких інших належних і допустимих доказів, які свідчать про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, позивачем не надано.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку про те, що позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про існування договірних відносин укладених 26.06.2013 року між позивачем та відповідачем, тому такі твердження позову слід вважати недоведеними, оскільки договір було укладено між ТОВ «А.В.М.» та відповідачем, платіжне доручення також було звернуто від ТОВ «А.В.М.», а не від фізичної особи ОСОБА_2

Тому суд вважав позовні вимоги недоведеними і не вбачав передбачених законодавством підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання зобов'язання на користь позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в задоволенні позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.М.» про приєднання до апеляційної скарги відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді