АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4474/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Білич І.М.

суддів : Болотова Є.В., Поліщук Н. В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю : представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба в справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про вселення та встановлення порядку користування квартирою.

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вищевказаним позовом та ставила питання про вселення їх у квартиру АДРЕСА_1, визначення порядку користування квартирою шляхом виділення в користування її малолітньому сину ОСОБА_9 кімнату розміром 9, 5 кв. м., відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як подружжю, кімнату розміром 18,0 кв. м., а відповідачу ОСОБА_6- кімнату розміром 1 1,3 кв. м. Підсобні та нежилі приміщенні просила залишити в спільному користуванні співвласників. Посилаючись на те, що відповідачі з серпня 2014 року замінили в спірній квартирі замки у зв'язку з чим вона та неповнолітня дитина не можуть проживати в ній. А так як іншого житла вона з дитиною не має тому просила суд задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року позовні вимоги було задоволено частково.

Вселено ОСОБА_8 разом з малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1

Виділено в користування малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, кімнату площею 9, 5 кв.м.

Кімнати розміром 18,0 кв.м. та 11,3 кв.м. виділено в спільне користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Місця загального користування залишено в спільному користуванні співвласників. Вирішено питання судових витрат.

У іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта та відповідачі по справі у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, подану апеляційну скаргу, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_6 06.11.2004 року перебували в шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.06.2013 року шлюб між подружжям розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.02.2007 року спірна квартира була передана у спільну часткову власність: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер, після його смерті 1/5 частину спірної квартири успадкували за законом його батьки - відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач звертаючись до суду із позовом вказувала на те, що із серпня 2014 року відповідачі чинять позивачу з сином перешкоди в проживанні та користуванні спірною квартирою, малолітній син позивача та відповідача ОСОБА_6, як співвласник, позбавлений можливості доступу до квартири, що є порушенням його законних прав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині вселення позивачів та визначення порядку користування з урахуванням положень ст. 401, ст. 402, ст. 405 ЦК України вказував на те, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сімї власника належить дружина наймача, їх діти та батьки. Батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

А відтак, враховуючи вік малолітнього співвласника квартири, його проживання з матір'ю, неможливість існування малолітньої дитини без догляду та опіки з боку дорослих, суд вважав вимоги позивача в частині її вселення також обґрунтованими та доведеними.

Вирішуючи питання щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд вказував на те, що порядок здійснення права спільної часткової власності та умови, за яких встановлюється порядок користування квартирою, визначено ст.358 ЦК України та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності». А відтак, за відсутності звернення відповідачів до суду за захистом їх порушеного права, суд не знайшов підстав для визначення порядку користування саме між ними та вважав за необхідне виділити в користування малолітньому кімнату 9, 5 кв.м., інші кімнати залишити в спільному користуванні відповідачів, а місця загального користування залишити в спільному користуванні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам постановлене судове рішення у справі не відповідає.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Беручи до уваги, що матеріали справи містять у собі докази щодо звернення представника малолітнього до органів міліції з підстав чинення перешкод останньому у проживанні в спірній квартирі та враховуючи те, що малолітній є співвласником квартири і його право щодо користування власністю порушено воно підлягає поновленню шляхом вселення малолітнього ОСОБА_10 до квартири.

Прийнявши рішення про вселення ОСОБА_8 до спірної квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_8 набула самостійного права щодо користування спірною квартирою. Статус законного представника малолітньої особи не є окремою підставою для набуття нею такого права.

Крім того слід зазначити що між батьками дитини при розлученні не вирішено питання щодо встановленням місця проживання з одним із ним, а відтак батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати дитини ніколи не була зареєстрована в спірній квартирі, має місце реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 з травня 1997 року.

Вирішуючи питання про встановлення порядку користування та виділяючи в користування малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, кімнату площею 9, 5 кв.м, а кімнати розміром 18,0 кв.м. та 11,3 кв.м. залишаючи в спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд не звернув уваги, на те, що при встановленні такого порядку будуть порушені права відповідачів.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частка власності, а відтак і право на користування жилим приміщенням відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є більшою ніж визначена позивачем при зверненні до суду. З урахуванням того, що їх 1/5 частина була збільшена у зв'язку з отриманням спадкового майна після смерті сина, який був також співвласником спірної квартири, а саме з 7, 76 кв. м . до 11. 64 кв.м. за кожним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню, з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України. За яким вимоги позивача підлягають лише задоволенню в частині вселення ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, до квартири АДРЕСА_1 як власника 1/5 частини квартири з підстав зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_8, яка діяла як в своїх інтересах так і інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, до квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: