Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/803/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю. Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

21.04.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

при секретарі Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів. Зазначив, що 18 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс були укладені договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу. Відповідно до п. 1.1. предметом лізингу по договору за № 009902 фінансового лізингу є трактор Бєларус МТЗ 892, вартістю 250 000 грн. та відповідно до п.1.1. предметом лізингу по договору за № 009900 фінансового лізингу є борона АГВ 2.8 П вартістю 5000 грн. 18 квітня 2014 року на виконання зобов'язань позивач сплатив за договором № 009902 фінансового лізингу 25 000 грн. та за договором № 009900 фінансового лізингу 5000 грн. При зверненні ОСОБА_3 щодо поставки та отримання товару, відповідач пояснив, що кошти в сумі 5000 грн. та 25000 грн., які були внесені позивачем - це є комісія за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договорів і не повертаються позивачу, оскільки позивач повинен окрім цих коштів і ще сплатити лізингові платежі в розмірі 50% вартості товару, що передбачено додатками №1 та додатком №2 до договорів за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу.

Згідно п. до пункту 8.2.1, укладеного сторонами 18 квітня 2014 року договорів фінансового лізингу, склад лізингових платежів у грошовому вигляді не зазначено, а визначено, що перший лізинговий платіж складається із:

а) комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору;

б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору;

в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу.

Розмір комісійної винагороди за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1.

Пунктами 8.2.2., 8.2.3 договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП= АП- ПВ/ТС, де ПАП - періодичний авансовий платіж, АП - авансовий платіж, ПВ - початковий внесок, ТС - термін сплати авансового платежу.

Рахунки видані лізингодавцем на оплату в сумі 25000 грн. та 5 000 грн. за договорами без вказівки призначення платежу (аванс, комісійні витрати тощо), оплачені позивачем 18.04.2014 року в день підписання договору, як плата за цим договором за спецтехніку, але без призначення платежу (аванс, комісійні витрати тощо).

30.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся з листом до відповідача про дострокове розірвання умов договорів фінансового лізингу та повернення сплаченим ним платежів, оскільки вважає, що умови спірного договору є несправедливими та непрозорими. Встановлена комісія відповідачем в розмірі 10% вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору є необґрунтованою та не розумною.

Вважає, що договори, укладені 18.04.2014 року за № 009900 та № 009902, необхідно визнати недійсними з моменту їх укладення із застосуванням наслідків визнання їх недійсності стягнувши із ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача 30 000 грн. сплачених позивачем в рахунок виконання договорів.

Позивач також зазначає, що незаконними діями відповідача йому нанесена моральна шкода у вигляді тривалих душевних страждань пов'язаних із неотриманням трактора та борони, поставленням його та сім'ю я в скрутне матеріальне становище, оскільки довгий час не отримав ні коштів, ні товару. Просив визнати недійсним договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу, укладені 18 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просив рішення суду скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що 18 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс були укладені договори за № 009900 та за № 009902 фінансового лізингу. Відповідно до п. 1.1. предметом лізингу по договору за №009902 фінансового лізингу є трактор Бєларус МТЗ 892, вартістю 25000 грн. та відповідно до п.1.1. предметом лізингу по договору за №009900 фінансового лізингу є борона АГВ 2.8 П вартістю 5000 грн.

Укладені між ТОВ «ЛК «Автофінанс» та ОСОБА_3 договори складаються з основного тексту договору, додатку № 1 (графік сплати авансу до моменту передачі предмета лізингу), додатку № 2 (графік сплати лізингових платежів після отримання предмета лізингу) та додатку № 3 (специфікація на предмет лізингу).

Відповідно до п. 14.13 договорів, додатки до договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами, всі додатки та сам договір підписані сторонами.

Додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року.

У п.п. 8.2.1, 8.2.2 ст. 8 договорів міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У додатку № 2 міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 договорів, предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

18 квітня 2014 року на виконання зобов'язань позивач сплатив за договором № 009902 фінансового лізингу 25 000 грн. та за договором № 009900 фінансового лізингу 5 000 грн.

Кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якго зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Суд 1-ої інстанції, дослідивши матеріали справи, правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, та дійшов до правильного висновку, що відповідно до відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» №483 від 30.07.2014 року, на підставі заяви ОСОБА_3 за вх. №946 від 07.07.2014 року договори лізингу № 009900 та № 009902 від 18.04.2014 року вважаються розірваними з 07.07.2014 року /а.с. 29/, тому між сторонами відсутній предмет спору

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: