Номер провадження: 22-ц/785/3382/15
Головуючий у першій інстанції Бондаренко Н.В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Котовської міської ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2014 року, -

встановила:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 та Котовської міської ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності, в якому стверджуючи, що вона 09.02.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 була досягнута угода про купівлі-продаж квартири АДРЕСА_1.

При укладенні угоди купівлі-продажу за ствердженням позивача між ними було досягнуто всіх істотних умов за договором купівлі-продажу зокрема: ціни, товару, якості, строків розрахунку, тощо.

Так позивач ОСОБА_3 09 лютого 2014 року передала відповідачу ОСОБА_4 100 000 гривень за продаж квартири АДРЕСА_1

Після отримання грошей відповідач звільнила квартиру та передала позивачу всі правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру.

Так після вивчення правовстановлюючих документів, позивач дізналась, що власником вказаної квартири являється ОСОБА_6 - померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 син відповідача.

З огляду на вищевказане позивач вимушена була звернутись до суду з позовом до суду у якому просила суд визнати за ОСОБА_4 як за спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6 право приватної власності на квартиру № 51 загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який мав місце 09.02.2014 року та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 51 загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., розташовану у АДРЕСА_1.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву в якій позов підтримувала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, від них до суду надійшла заява в якій вона позов визнала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі.

Представник відповідача - Котовська міська рада Одеської області у судове засідання не з'явився.

Суд ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано за ОСОБА_4 як за спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6 право приватної власності на квартиру № 51 загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який мав місце 09.02.2014 року - дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру № 51 загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., розташовану у АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на квартиру № 51 за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, що підтверджується копією технічного паспорту від 20.06.2014 року.

Згідно довідки Великфонтанської сільської ради Котовського району Одеської області № 399 від 27.05.2014 року ОСОБА_4 15.01.2029 року дійсно проживала разом із своїм сином ОСОБА_6 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в одному житловому будинку в АДРЕСА_2 та вели спільне господарство.

09 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 100 000 гривень за продаж квартири № 51, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, про що власноруч написали розписку.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 з однієї сторони, а ОСОБА_4 з іншої сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири № 51, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та відбулося повне виконання умов зазначеного договору підтверджується розпискою написаною відповідачами, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

З апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заповів, відповідно до заповіту від 11 квітня 2011 року складеного власноручно та посвідченого нотаріально за № 169347 все своє майно ОСОБА_7.

ОСОБА_7 08.10.2011 року подав до Котовської міської нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Котовською міською нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа за № 430/11.

Таким чином зазначеними матеріалами підтверджується, що при розгляді справи судом першої інстанції не було з'ясовано коло спадкоємців та не залучено до участі у справі ОСОБА_7, який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 чим було порушено його права, як спадкоємця.

На підставі наведеного колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 09.02.2014 року, який був визнаний судом першої інстанції дійсним фактично не був укладений.

Суд першої інстанції дійшов висновку про укладеність зазначеного договору тільки з розписки про отримання грошей. (а.с. 12)

Таким чином матеріалами справи доведено, що нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку не було.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно п. 13 Постанови № 9 Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року - вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ці вимоги чинного законодавства позивачем та відповідачем не були виконані.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, не може бути застосована в даному випадку, оскільки договір купівлі-продажу підлягає, як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації.

Крім того, позивач та відповідач не надали жодних переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

На підставі наведеного колегія вважає, що заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_7 заявлено клопотання про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_7 судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги та проїзду. До зазначеного клопотання додані проїзні документи та розрахунок правової допомоги, а також 2 квитанції про оплату правової допомоги.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги по вказаної справи укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 04 квітня 2015 року. Між тим квитанція по сплаті ОСОБА_7 представнику ОСОБА_8 суму 2500 грн. датована 01 квітня 2015 року, тобто до укладення угоди про надання правової допомоги по даній справі. Таким чином доказів того, що зазначена сума була сплачена саме за оплату правової допомоги по зазначеної справі в матеріалах справи не має, а тому і не має законних підстав для стягнення з позивачки на користь ОСОБА_7 вказаної суми в розмірі 2500 грн. Що стосується інших сум, то колегія вважає необхідним стягнути їх з позивачки на користь ОСОБА_7, оскільки вони підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Котовської міської ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Котовської міської ради про визнання угоди дійсною -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1715,23 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.А. Станкевич

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій