Номер провадження: 22-ц/785/3146/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М., Артеменка І.А.,

за участю секретаря - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 - "Про визнання права власності та зняття з-під арешту", -

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив визнати за ним право власності та зняття з-під арешту легковий автомобіль універсал марки "Lexus", модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, виданого 15.04.2008 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 28.09.2009 року був укладений нотаріально посвідчений договір позики між ним та відповідачем ОСОБА_4, згідно якому він позичив грошові кошти відповідачу ОСОБА_4 у розмірі 480408 грн., що за курсом НБУ (8,0068) на день укладання цього договору відповідало 60000 доларів США, які були отримані відповідачем у повному обсязі. Зобов'язання по поверненню позики забезпечувались заставою транспортним засобом - вищезазначеним автомобілем, який було укладено та нотаріально посвідчено 29.09.2009 року. Пунктами 1.1., 1.3. цього договору заставодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення грошових зобов'язань боржника за договором позики від 28.09.2009 року, заставляє транспортний засіб - вказаний автомобіль. Відповідно до п. 1.4. договору застави у випадку невиконання боржником положень договору позики заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави шляхом звернення стягнення на предмет застави та його реалізації або набути право власності на предмет застави.

Також, позивач посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року, його позовні вимоги про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави - задоволено: стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача 593110 грн., а також 1820 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 594930 грн., та звернуто стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави за договором застави транспортного засобу від 29.09.2009 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року зазначене рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року змінено та в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 593100 грн. звернуто стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль марки "Lexus", який належить ОСОБА_2, шляхом передання його у власність позивача ОСОБА_3

Крім того позивач вважає, що накладений арешт на автомобіль перешкоджає йому вільно та на свій розсуд розпоряджатись належним майном, порушує право власності, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 року позов ОСОБА_3 задоволений, визнано за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб: автомобіль марки "Lexus", модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, виданого 15.04.2008 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зняти з обліку вказаний автомобіль марки "Lexus", зареєстрований 15.04.2008 року на ім'я ОСОБА_2 в РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, та зареєструвати за ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб, в Центрі № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування в м. Одеса; знятий арешт та обтяження з рухомого майна - зазначеного транспортного засобу автомобіль марки "Lexus", накладений державним виконавцем Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2011 року у цивільній справі № 2-5200/11, та іншими постановами (ухвалами) та зняти з опису арештованого майна на ім'я ОСОБА_2

ОСОБА_2 27.08.2014 року подала апеляційну скаргу на вказану рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення районного суду, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договір позиви, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО та зареєстрований в реєстрі № 1084 від 28.09.2009 року, та договір застави транспортного засобу від 29.09.2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО та зареєстрований в реєстрі за № 1085.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року задовлені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 593110 грн., а також 1820 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 594930 грн., та звернуто стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави за договором застави транспортного засобу від 29.09.2009 року, а саме автомобіль марки "Lexus", модель RX350, 2008 року випуску, номери шасі (кузова,рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року вказане рішення районного суду було змінено та в рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 593100 грн. звернуто стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль, шляхом передання його у власність ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2014 року рішення суду апеляційної інстанції від 14.11.2012 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови № 6 від 27 серпня 1996 року (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису", за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Вказане кореспондується і положеннями частин 1-2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до яких особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач звертався до органів УДАІ з метою отримання у власність вказаного транспортного засобу за рішенням суду, але йому було відмовлено через відсутність визнання за ним права власності на транспортний засіб, у зв'язку з чим органи УДАІ не визнають це право.

Таким чином, колегія суддів вважає, що право власності позивача на транспортний засіб не визнається державним органом.

За таких обставин слід врахувати вимоги ст. 392 ЦК України, якою передбачено право власника пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, у даному випадку право позивача не визнається органами ДАІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновокм районного суду про те, що право власності позивача на вказаний транспортний засіб підлягає судовому захисту, позивач обґрунтовано та законно скористався своїм правом на захист, обравши правильний спосіб захисту, у зв'язку з чим обґрунтованим є висновок районного суду про необхідність визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобілю.

Право власності позивача на вказаний автомобіль закріплено рішенням суду і його права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном порушуються внесеними до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записами про обтяження - арешту вказаного автомобіля.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 , 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

04.03.2015 року м. Одеса