Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради, вимоги якого мотивовані тим, що після смерті 17.01.2013р. цивільної дружини позивача ОСОБА_3, відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира АДРЕСА_1. Рішенням суду встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнано позивача спадкоємцем четвертої черги. Позивач у встановлені законом строки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вищезазначена квартира належала спадкодавцю: ? - на підставі свідоцтва про право власності на житло; ? частина на підставі договору дарування, який не був зареєстрований в БТІ. Позивачу державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, яка належала спадкодавцеві на підставі договору дарування, постановою державного нотаріуса від 22.06.2015р. було відмовлено через відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності на цю ? частку квартири. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Також просив не стягувати з відповідача сплачений судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення по справі, в яких просила суд прийняти рішення на підставі поданих позивачем доказів згідно чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 17.01.2013р., що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-БК №257788 (а.с.42).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої увійшов об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1. ? частина зазначеного спадкового майна належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1994 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією (а.с.44), а інша ? частина зазначеного спадкового майна належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування ? частини квартири від 14.03.2006 року (а.с.45).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

18 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла 17.01.2013р. (а.с.37)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2015р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 01.09.2004р. по 17.01.2013р., а також визнано ОСОБА_1 спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої 17.01.2013р. ОСОБА_3 (а.с.63-65).

22.06.2015р. та 20.07.2015р. ОСОБА_1, як спадкоємець четвертої черги за законом, звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо спадкового майна, що залишилося після померлої ОСОБА_3. (а.с.66, 67-зворот)

Як убачається з матеріалів спадкової справи №351/2013, заведеної щодо майна померлої 17.01.2013р. ОСОБА_3, копія якої долучена до матеріалів справи, дані про інших осіб, які б у встановлені законом строки прийняли спадщину, відсутні.

На підставі заяви спадкоємця ОСОБА_1, державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1994 року (а.с.75).

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 22.06.2015р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на імя ОСОБА_1 після померлої 17.01.2013р. ОСОБА_3 з підстав відсутності державної реєстрації права власності на зазначену частку квартири за договором дарування (а.с.67).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як передбачено п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частку якої зареєструвала у встановленому, на час виникнення права власності, порядку у Бюро технічної інвентаризації, а право власності на другу 1/2 частку квартири (на підставі договору дарування) у встановленому законом порядку не зареєструвала.

В той же час обставин, які б вказували, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування підлягає задоволенню.

Враховуючи, що належним відповідачем у даній справі, яким є КМР права позивача порушені, не визнані чи оспорені не були, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, 328, 392, 1216-1218, 1258, 1268-1270, 1297 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.1, 3, 4, 10, 11, 15, 16, 57-60, 179, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 17.01.2013р., право власності на ? частки квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі договору дарування ? частини квартири від 14 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №2105.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: