Справа № 728/2796/14 Провадження № 22-ц/795/432/2015 Головуючий у I інстанції: Костенко О. Ф.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

03 березня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Позігуна М.І.,

при секретарі - Покладі Д.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України,

в с т а н о в и в:

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за час прострочення грошового зобов'язання за період з 13.11.2009 року по 01.01.2015 року в сумі 1221 гривні 46 копійок.

У стягненні 3 % річних за час прострочення грошового зобов'язання в період з 01.04.2007 року по 13.11.2009 року ОСОБА_1 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат з ОСОБА_2 в період з 01.04.2007 року по 01.01.2015 року відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат з ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення інфляції за прострочення грошового зобов'язання за період з 05.05.2010 року по 01.01.2015 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після набрання законної сили заочного рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.05.2010 року борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 склав 7925 грн. 90 коп. Боржник жодним чином не виконував своє зобов'язання, а тому стягувач вважає, що застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правомірним в даних правовідносинах. Апелянт вважає, що нарахування індексу інфляції повинно відбутися з дня набрання чинності рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2. а саме з 05.05.2010 року по 01.01.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 3 % річних за час прострочення грошового зобов'язання, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат з ОСОБА_2 в період з 01.04.2007 року по 05.05.2010 року, місцевий суд виходив з того, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Зважаючи на те, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині вищевказаних позовних вимог, рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат з ОСОБА_2 в період з 05.05.2010 року по 01.01.2015 року, суд першої інстанції обґрунтував відмову в задоволенні вказаних вимог тим, що норми ч. 2. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не на невиконання судового рішення.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.05.2010 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики 7925 грн. 90 коп. грошових коштів, 80 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідно до письмової розписки від 12 березня 2007 року предметом договору позики була визначена іноземна валюта - 1000 доларів США. При ухваленні рішення суд керувався вимогами ст. ст. 192, 533 ЦК України та роз'ясненнями аб. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12 09 року № 14 „Про судове рішення" і у мотивувальній частині рішення навів розрахунок з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно із довідкою офіційного курсу гривні до іноземних валют від 30.04.2010 року курс долара США до гривні станом на 05.05.10 року становив 792 грн. 59 коп. за 100 доларів.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із положень ст. 625 ЦК України випливає, що цивільно-правова відповідальність застосовується тільки за порушення грошового зобов'язання між кредитором і боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, тобто норми ч. 2. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Таким чином, стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, що існували між сторонами до ухвалення рішення суду, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду".

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена норма закону встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору та існувало між сторонами до ухвалення рішення суду та не може бути застосована до правовідносин між боржником та кредитором на стадії виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає за належне зазначити, що частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Враховуючи наведені обставини справи та норми чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат з ОСОБА_2 в період з 01.04.2007 року по 05.05.2010 року.

Зазначені доводи відповідача не можливо визнати такими, що не враховані судом першої інстанції та які свідчать про незаконність судового рішення в оскаржуваній частині.

Переглядаючи законність рішення суду першої інстанції та розглядаючи апеляційну скаргу на підставі вимог ст. 303 ЦПК України не встановлено підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для ухвалення нового рішення суду.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: