АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3430/13-ц Номер провадження 22-ц/786/795/15Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про повернення безпідставно одержаних коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 04 грудня 2014 року (т.3 а.с.56), просила стягнути із ОСОБА_5 на її користь безпідставно одержані кошти у сумі 514 799,10 грн.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що вона на протязі часу з 08 жовтня 2004 року по 28 липня 2008 року брала в позику від ОСОБА_5 грошові кошти.

У 2006 році в неї з'явилась фінансова можливість повернути кошти, тому за їх домовленістю, ОСОБА_5 надав їй реквізити його депозитного рахунку для перерахування таких коштів, а тому вона в період з 15.02.2006 року по 11.10.2008 року на депозитний рахунок відповідача перерахувала кошти на загальну суму 160 735 грн. Однак, відповідач у 2009 році звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до неї про стягнення боргу за договором позики, який був задоволений. При цьому судом не було взято до уваги грошові кошти, які були нею перераховані відповідачу з метою повернення позики, оскільки із наданих копій квитанцій не можливо встановити з якою метою були здійснені дані банківські операції.

Враховуючи, що ці кошти не були зараховані на повернення позики, вважає, що відповідач отримав їх безпідставно.

Справа неодноразово переглядалася судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з квитанціями Кременчуцького відділення Полтавської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» у період з 15 лютого 2006 року до 11 жовтня 2008 року ОСОБА_2 на депозитний рахунок № НОМЕР_1, який відкритий на ім'я ОСОБА_5, внесено готівкові кошти у загальній сумі 160 735 грн. з призначенням платежу «прихід готівки на вклад від сторонніх».

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.10.2012 р. № 401.7-4/85-3315, рахунок № НОМЕР_1 був відкритий на ім'я ОСОБА_5 07.11.2005 року в Кременчуцькому відділенні Полтавської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», який 06.03.2009р. був змінений у зв'язку з реорганізацією банку, та відкритий рахунок №, який також був змінений 18.04.2011 р. на рахунок № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 70).

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.10.2013 р. № 10.401-186/96-13106 (том 1 а.с. 250), на ім'я ОСОБА_5 в системі СБОН+ були відкриті наступні рахунки: поточний рахунок НОМЕР_3; вклад № /1 від 07.02.2006 р.; вклад № /2 від 09.11.2006 р.; вклад № 150417784/3від 09.11.2006 р.; вклад № 150417784/4 від 09.07.2007 р.; вклад № 150417784/5 від 30.07.2007 р.; вклад № 150417784/6 від 11.02.2008 р.; вклад № 150417784/7 від 11.02.2008 р.; вклад № 150417784/8 від 17.07.2008 р.; вклад № 150417784/9 від 17.07.2008 р. Банк зазначив, що у юридичній справі до рахунку знаходиться довіреність, видана ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 терміном дії до 08.11.2006 р.

14 листопада 2005 року ОСОБА_5 видав довіреність на ім'я ОСОБА_2, строком до 08.11.2006 року, яку посвідчив приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 9744 (т. 2 а.с.187). Цією довіреністю ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 здійснювати поповнення депозитного рахунку у Кременчуцькій філії Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», для чого надав їй право подавати від його імені заяви, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, розписуватись за нього, вносити грошові кошти.

Судом також встановлено, що низка квитанцій про внесення коштів ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_5 містять посилання на довіреність № 9744, а саме: квитанції № 16 від 17.04.2006 р. на суму 2500 грн., № 2 від 15.06.2006 р. на суму 2500 грн., № 9 від 03.07.2006 р. на суму 19650,00 грн., № 15 від 01.08.2006 р. на суму 8185,00 грн., № 5 від 16.08.2006 р. на суму 2500,00 грн., № 2 від 15.09.2006 р. на суму 3825,00 грн., № 3 від 20.09.2006 р. на суму 500,00 грн., № 2 від 03.10.2006 р. на суму 4373,00 грн., № 5 від 23.10.2006 р. на суму 1600,00 грн., № 8 від 02.11.2006 р. на суму 8231,00 грн., а в квитанції № 8 від 19.02.2007 року на суму 2100,00 грн. зазначено про поповнення депозиту згідно довіреності без зазначення її номера.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2010 року по справі № 2-363/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача, що полягли в неповерненні нею отриманих від позивача сум позики у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 66415 гривень, 32900 доларів США (із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення), а також три відсотки річних від простроченої суми.

На підставі показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, судом вірно встановлено, що між ОСОБА_5 та вказаними свідками були укладені договори оренди, оплата за якими здійснювалась через ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вона здійснювала платежі від імені ОСОБА_5 та в його інтересах, а тому спірна грошова сума була отримана відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору доручення, тобто за наявності достатніх на це правових підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апелянта щодо неналежної оцінки судом першої інстанції довіреності від 14 листопада 2005 року, дія якої закінчилася 08 листопада 2006 року, не спростовують правильності висновків місцевого суду.

Так, судом першої інстанції на підставі показань свідків, а також письмових доказів у вигляді електронного листування сторін по справі, автентичність якого була підтверджена листом від 16.08.2014 року № 1 НВП «Інфосервіс», листом ПП «І-Софт» від 10.11.2014 року № 10, листом ТОВ «Мейл ру» від 09.10.2014 року за вих. № 00726/14, було встановлено дійсні правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що мають характер договору доручення, на підставі якого остання отримала повноваження на отримання коштів від сторонніх осіб для подальшого поповнення депозитного рахунку відповідача.

При цьому, в постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-122цс14 Верховним Судом України зазначено, що факт, що, договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним.

Судом першої інстанції було належним чином проаналізовано обсяг повноважень ОСОБА_2 за довіреністю від 14 листопада 2005 року, та встановлено, що остання отримала повноваження на внесення грошових коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 у Кременчуцькій філії Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», що і було нею здійснено протягом дії вказаної довіреності та підтверджується квитанціями № 16 від 17.04.2006 р. на суму 2500 грн., № 2 від 15.06.2006 р. на суму 2500 грн., № 9 від 03.07.2006 р. на суму 19650,00 грн., № 15 від 01.08.2006 р. на суму 8185,00 грн., № 5 від 16.08.2006 р. на суму 2500,00 грн., № 2 від 15.09.2006 р. на суму 3825,00 грн., № 3 від 20.09.2006 р. на суму 500,00 грн., № 2 від 03.10.2006 р. на суму 4373,00 грн., № 5 від 23.10.2006 р. на суму 1600,00 грн., № 8 від 02.11.2006 р. на суму 8231,00 грн.

Призначення платежів, здійснених позивачем, а саме прихід готівки на вклад від сторонніх осіб, повною мірою узгоджується із зібраними по справі доказами та підтверджує здійснення ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 орендних платежів на користь ОСОБА_5

Відсутність спору між сторонами по справі щодо несплати ОСОБА_2 орендних платежів, на що вона звертає увагу у своїй апеляції, не спростовує висновків місцевого суду, а лише свідчить про їх належну сплату, а отже й наявність достатніх правових підстав для одержання відповідачем спірної грошової суми.

Посилання апелянта на те, що досліджені судом першої інстанції докази у їх сукупності не можуть підтвердити належну правову підставу для одержання відповідачем спірної грошової суми є неспроможними.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, докази зібрані у справі були оцінені судом першої інстанції у їх сукупності, на підставі системного аналізу, що повною мірою узгоджується з нормами процесуального законодавства. При цьому, апелянтом, всупереч ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не було надано обґрунтованих доводів, які б вказували на неналежність чи недопустимість письмових доказів та показань свідків, а тому колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у їх достовірності.

Посилання апелянта на порушення ЗУ «Про захист персональних даних» внаслідок аналізу та роздруківки її листування з відповідачем є безпідставним.

Так, НВП «Інфорсервіс» було надано на вимогу ОСОБА_5 роздруківку його особистої електронної кореспонденції, яка була долучена до справи в якості письмового доказу за клопотанням відповідача, що не суперечить вимогам ЗУ «Про захист персональних даних».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що електронна кореспонденція відповідача, а також показання свідка ОСОБА_10 не містили відомостей про ОСОБА_2. які б можна було вважати персональними даними в розумінні вищевказаного закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо відсутності у ОСОБА_5 права на укладення договорів оренди у зв'язку з відсутністю статусу фізичної особи-підприємця є неспроможними, оскільки ст. 759 ЦК України не встановлює для договору оренди обов'язкової участі у ньому спеціального суб'єкта - фізичної особи-підприємця, як орендодавця.

Окрім того, здійснення податкових відрахувань, пов'язаних з отриманими ОСОБА_5 доходами не є предметом даного спору та не впливає на наявність правових підстав для одержання ним спірних грошових коштів.

Посилання апелянта на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, в якій зазначено, що встановити правову підставу отримання ОСОБА_5 коштів, перерахованих ОСОБА_2 неможливо, є неспроможними. Так, вказаним рішенням суду фактично встановлена відсутність відомостей щодо правових підстав отримання ОСОБА_5, а не їх відсутність.

Таким чином, з аналізу оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції повною мірою виконано вказівки ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року та від 02 липня 2014 року.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: