Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Покликалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 04 листопада 1999 року від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на повному її утриманні. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття. На час звернення з даним позовом до суду ОСОБА_4 навчалася на денній формі навчання на другому курсі історичного факультету Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_5. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем позивачка не може самостійно утримувати дочку, а відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання дочки, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 30 вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, з врахуванням висновків та мотивів, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 30 вересня 2015 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із наявності у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі у звязку з навчанням дочки в університеті та з урахуванням тих обставин, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки, що продовжує навчання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу, а також те, що позивачем не доведені позовні вимоги щодо потреби матеріальної допомоги на період навчання дочки.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Волинської області суд касаційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 має право на звернення до суду з вказаним позовом, однак такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої, яка повинна бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною, то аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не інших осіб, в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 04 листопада 1999 року (а. с. 2).

Від спільного подружнього життя у них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5).

На підставі рішення Апеляційного суду Волинської області 28 жовтня 2011 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 03 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_4 є студенткою історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету ім. Лесі Українки, що стверджується довідкою № 10/3870 від 01 жовтня 2014 року (а. с. 4).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 28 січня 2015 року Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_4 отримувала стипендію лише в січні 2014 року в розмірі 730,00 грн. За період з лютого по червень 2014 року стипендія їй не призначалась.

За змістом довідки про доходи, виданої 26 листопада 2015 року № 2191 Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_4 отримувала стипендію за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в загальному розмірі, який складає 3039 грн. 08 коп.

Згідно з довідкою про доходи, виданої 26 листопада 2015 року № 2192 Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_4 отримувала стипендію за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року в загальному розмірі, який складає 8505 грн. 28 коп.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. 30 ЦК України особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

У виключних випадках, за наявності підстав передбачених ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність особи.

Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1 надано право звернення до суду з позов в інтересах ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

З правового аналізу ст. ст. 3, 29, 45, 46 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1, як мати повнолітньої дочки ОСОБА_6, яка продовжує навчання, має право звернутись, в інтересах останньої, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте оскільки ОСОБА_4 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме вона повинна бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в справі позивача. Право звернення до суду з позовом належить виключно тій особі, яка вважає своє право порушеним, невизнаним або оспорюваним.

Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини, ОСОБА_1 не може мати статусу позивача у правовідносинах щодо аліментних зобовязань батька повнолітньої доньки, що продовжує навчання у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому такі вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Таким чином суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, позивач вказувала, про наявність у нього матеріальної можливості надавати таку допомогу.

Наявна в матеріалах справи довідка про доходи ОСОБА_7 (а. с. 16) свідчить про те, що його щомісячні заробітки в період з квітня 2012 року по жовтень 2014 року в середньому складали 500 гривень, та є меншими ніж стипендія, яку отримує повнолітня донька.

Достовірність даних, що містяться у даній довідці, ОСОБА_1 не спростована належними та допустимими доказами.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подано інших доказів, а у випадку не можливості отримання таких не заявлено клопотання про їх забезпечення та витребування судом, які б могли стверджувати про наявність у ОСОБА_3 інших прибутків, крім заробітної плати на посаді в.о. директора ТзОВ «Цегельня».

З врахуванням того, що позивач не подала жодних доказів, щодо заробітку ОСОБА_3, який дозволив би йому утримувати себе та свою повнолітню дитину, та не зявлення останнього в судові засідання, суд позбавлений можливості оцінити можливість надання допомоги повнолітній дочці батьком.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, вказуючи, що в середньому щомісячно на утримання повнолітньої доньки нею витрачається 4572,99 грн., однак на підтвердження даних витрат надала лише квитанції про оплату комунальних послуг за адресою м. Луцьк, пр. Молоді, 11/128, в якій вони проживають з донькою. При цьому жодними доказами не обґрунтувала інших витрат, повязаних із навчанням ОСОБА_4, при тому що остання навчається на державній формі.

З врахуванням викладеного, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2015 року вирішено питання судових витрат у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог то таке додаткове рішення підлягає скасуванню.

За наявності даного рішення суду ОСОБА_4 не позбавлення можливості звернутись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь аліментів, у зв'язку з продовженням навчання.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2015 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: