АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2261/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючої Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Янчук Т.О.

з участю: секретаря Дубової М.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/2261/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказувала, що згідно договорів дарування від 24.10.2013 року вона відчужила відповідачеві, який доводиться їй рідним сином, житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Вінницькій,7 у м. Хмельницькому та земельні ділянки площею 0,05 га та 0,0933 га, що розташовані за цією ж адресою.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Вінницькій,7 у м. Хмельницькому та договір дарування земельної ділянки площею 0,0500 га, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнано недійсними.

Позивачка просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Справа №22ц/792/2261/15

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 19,21 0,0933 га з тих підстав, що договір був укладений нею під впливом помилки, оскільки метою укладення договору було надання їй довічного догляду з боку відповідача, а не просто обдарування його майном.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0933 га, яка розташована по вул. Вінницькій,7 у м. Хмельницькому, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :20:001:0274, укладений 24 жовтня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5 (реєстраційний №1609). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 грн.

60 коп.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити. Апелянт посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що судом першої інстанції дана невірна оцінка доказам, на які посилався відповідач на обгрунтування своїх заперечень.

Сторони належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи 19.11.2015 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштового відправлення.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала і просила відмовити в її задоволенні.

Перевіривши законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З розяснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі №6-69цс14, відсутність у особи під час укладання договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст.717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч.3 ст.203 та ст.229 ЦК України.

Встановлено, що 24 жовтня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено і нотаріально посвідчено три договори дарування, згідно яких позивачка безоплатно передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0,0933 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою м. Хмельницький, вул. Вінницька,7.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Вінницькій,7 у м. Хмельницькому та договір дарування земельної ділянки площею 0,0500 га, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнано недійсними з підстав, передбачених ч.3 ст.203 та ч.1 ст.229 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, на час укладення означених договорів позивачка досягла віку 78 років, з витягу її медичної карти видно, що вона страждає гіпертонічною хворобою П ст., має інші хронічні хвороби, потребує постійного лікування (а.с.7)

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, обгрунтовано виходив із того, що оспорюваний договір порушує права позивачки, яка , в силу похилого віку і стану здоровя, укладаючи договори, мала на меті відчуження на користь відповідача будинку, який є її єдиним житлом, та земельних ділянок лише за умови отримання від відповідача постійної необхідної допомоги та догляду.

Ці обставини підтвердив відповідач, який був допитаний в якості свідка. Крім того, відповідач визнав, що після укладення оспорюваного правочину він надавав допомогу позивачці, однак в подальшому припинив її утримання, а також користування спірною земельною ділянкою.

Наведене свідчить, що позивачка, укладаючи договір дарування земельної ділянки, неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно й всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права визнає безпідставними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ (ОСОБА_6)

Судді:/підписи/ (ОСОБА_7)

(ОСОБА_8)

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн