УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Українець Л.Д.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича, заінтересована особа: ОСОБА_2, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Савчук К.П. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 20244795 з примусового виконання виконавчого листа № 2-10659/10 від 14.06.2010 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4.

Враховуючи, що станом на 31.10.2014 утворилася заборгованість в розмірі 61 855, 83 грн., рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано, на виклики державного виконавця Ломкова О.А. не з'являється, стверджував про наявність підстав вважати, що остання ухиляється від виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Савчука К.П. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Савчук К.П. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання.

Справа № 761/33915/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/555/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Свої доводи обґрунтував тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказував, що ОСОБА_3 не сплачує заборгованість, яка існує на даний час та не реагує на виклики державного виконавця, чим вчиняються перешкоди щодо вчинення виконавчих дій.

В судове засідання апелянт не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Савчука К.П. від 14.07.2010 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-10659, виданого 14.06.2010 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29.03.2010 до 04.12.2023.

З метою виконання судового рішення державним виконавцем було направлено запити до відповідних органів державної влади про надання інформації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3, наявності у неї майна (а.с. 7).

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.05.2013 речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 не зареєстровано. (а.с. 8)

Згідно відповіді, наданої Пенсійним фондом України, інформація щодо ОСОБА_3 як особи - боржника, яка отримує пенсію або працює за трудовим та цивільно-правовим договорами, відсутня (а.с. 12).

Як вбачається з відповіді ВАДР ГУДМС України у м. Києві від 02.08.2013 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1. (а.с. 9)

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, якщо громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Нормами зазначеної статті встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не лише за наявності невиконаних зобов'язань, але й ухилення боржника від їх виконання.

Разом з тим, належних доказів на підтвердження фактів умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань, державний виконавець не надав. В матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2010.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не реагує на повідомлення та не з'являється на прийом до державного виконавця не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів на підтвердження факту обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження суду не надано. Зокрема, в матеріалах справи містяться виклики держаного виконавця, адресовані боржнику, проте відсутні відомості щодо дати направлення таких викликів та доказів на підтвердження їх отримання боржником.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного подання державного виконавця.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та постановленні ухвали судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегі суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Савчука Костянтина Петровича відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва