Справа № 490/8782/15-ц
н/п 2/490/4222/2015
27 листопада 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Подзігун Г. В.
при секретарі Кошевій О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення збитків,
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 188 грн. збитків, завданих Управлінню ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва несплатою страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач мав статус фізичної особи-підприємця, проте після припинення ним у 2015 році підприємницької діяльності було виявлено, що ним у 2010 році не сплачено страхові внески в вищезазначеному розмірі.
Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, представника до суду не направив.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини, в порядку заочного розгляду.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.
Відповідно до п. п. 1, 7 Положення про ПФУ, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 року № 280, ПФУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. ПФУ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до п. 5 ч. 7 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.
Згідно з ч. 15 ст. 106 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.
Відповідач ОСОБА_1 до 30.01.2015 року мав статус субєкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця). На теперішній час він зареєстрований в Управлінні ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону № 1058 особами, що підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими особами) визначені фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з п. 5 ст. 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. 3 та 4 ст.11 цього Закону є страхувальниками, а у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 - платниками страхових внесків.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) ці страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.
На підставі п. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. При цьому, відповідно до п. 12 ст. 20 Закону № 1058 страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою).
Територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі ст. 106 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Згідно з самостійно поданим відповідачем ОСОБА_2 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів ПФУ, відповідачем нараховано страхові внески за 2010 рік у розмірі 2 019 грн. 60 коп. Своєчасно нараховані суми сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. У звязку з цим, відповідно до ст. 106 Закону № 1058 відповідачу було надіслано вимогу № ф-319 від 05.05.2011 року. Відповідач отримав вказану вимогу 05.08.2011 року, в передбачені законом строки не оскаржив, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вказана вимога вважається узгодженою. Станом на теперішній час борг відповідачем погашений не був і складає 188 грн.
07 липня 2014 року набрав чинності Закон України від 13.05.2014 №1258- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» (далі - Закон № 1258), яким запроваджено процедуру припинення діяльності фізичної особи- підприємця протягом одного дня. З дня набрання чинності вищевказаним Законом повністю скасована попередня процедура реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі й проведення позапланових перевірок та отримання довідок від органів доходів та зборів та Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості, або очікування спливання строків надання таких довідок (або відмову у їх наданні) для проведення державної реєстрації за принципом «мовчазної згоди».
30 січня 2015 року відповідачем, відповідно до ст. 46 Закону України від 15.05.2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі Закон № 755), до державного реєстратора подано заяву про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
02 лютого 2015 року в результаті надходження до Управління повідомлення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Управлінню стало відомо про втрату відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності.
Водночас, Законом № 1258 внесено зміни до ч. 6 ст. 15 Закону № 1058, а саме з 07.07.2014 року ч. 6 ст. 15 Закону № 1058 викладена в наступній редакції: «Зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку».
Таким чином, в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця його зобов'язання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Відповідно до ч. З ст. 46 Закону № 755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця.
Згідно зі ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 Цивільного Кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Враховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном - і тим, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, і тим, яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, суд приходить до висновку, що фізична особа відповідає за зобов'язаннями, взятими на себе як суб'єктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 року, ухваленій після розгляду справи № 6-125цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами.
Втрата відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності і, як наслідок, - статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої суми боргу як недоїмки в порядку адміністративного судочинства з посиланням на ст. 106 Закону № 1058, і зумовлює, на думку суду, кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України виходячи з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 1058 бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Стаття 73 Закону № 1058 передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій.
Несплатою страхових внесків до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдав шкоди управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і, відповідно, охоронюваним законом соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджету Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених Законом № 1058.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлена така підстава виникнення цивільних прав і обовязків, як завдання матеріальної (майнової) шкоди іншій особі (деліктне зобовязання). Вчинення особою делікту є підставою для захисту порушених прав потерпілої особи та притягнення особи, що завдала шкоди, до передбаченої законом відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом.
Такими умовами є протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має бути об'єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди); вина особи, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправні дії відповідача полягають у несвоєчасній сплаті страхових внесків у статусі страхувальника, тобто порушення ст. ст. 17, 20 Закону № 1058. Несвоєчасна сплата внесків, яка потягла за собою виникнення заборгованості, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями звіту відповідача за 2010 рік, а також вимогою Управління, направленою на адресу відповідача.
Шкода (збитки) полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих страхових внесків, які б мали надійти до його бюджету за умови правомірної поведінки відповідача (виконання ним своїх обовязків, як страхувальника) і були б спрямовані Пенсійним фондом на цілі, передбачені статтею 73 Закону № 1058.
Причинний звязок між протиправними діями відповідача і ненадходженням коштів до Пенсійного фонду є прямим, оскільки власноруч визначивши розмір свого зобовязання (подавши звіт за 2010 рік), відповідач не сплатив в повному обсязі вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі дії останнього призвели до ненадходження коштів до бюджету Пенсійного фонду в розмірі 188 грн.
Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини відповідача або її форми враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 218 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва збитки, завдані несплатою страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у розмірі 188 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 218 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН