АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/1224/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3608/15Головуючий у 1-й інстанції Шпідько В. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах та за дорученням ОСОБА_2

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, залишити дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утриманні та вихованні.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Скутер) ОСОБА_6 та ОСОБА_4, зареєстрований 06 травня 1995 року Олександрівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, видане свідоцтво про одруження 1-КЕ №079813.

Неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з батьком, ОСОБА_4.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення, визначивши місце проживання дитини ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_2

В іншій частині (розірвання шлюбу) судове рішення не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, про можливість розгляду справи в силу положень ст.305 ЦПК України та часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2002 року.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинилися у 2007 році.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015р. розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, це відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Разом з тим, зазначеним рішенням, неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з батьком, ОСОБА_4.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду щодо визначення місця проживання малолітнього сина.

Відповідно до ч.1 ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Проте, батьками відповідного письмового договору укладено не було.

За змістом ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відкривши провадження у справі за позовом ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, який не відповідав вимогам ст.119 ЦПК України в частині обґрунтування підстав залишення проживання сина з батьком, суд всупереч ч.4 ст.10 цього ж Кодексу і під час розгляду справи не уточнив у позивача підстав заявленого позову в цій частині та не вжив заходів для правильного вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина.

Між тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При цьому відповідно до приписів ч.4 ст.19 СК України при розгляді спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування.

Питання про залучення до розгляду цього органу та витребування відповідного висновку судом не вирішувалось.

Проте, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 в запереченнях на позов висловлювала свою незгоду з тим, що позивач просив залишити сина з батьком, районний суд належним чином не перевірив її доводів, у достатньому обсязі не визначився з наявністю чи відсутністю обставин, на які вона посилалася; не вмотивував висновку про неможливість забезпечення виховання нею дитини; не дав оцінки обставинам справи та, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, не встановив і не зазначив у рішенні передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, виключних обставин чи будь-яких інших обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 212-214 ЦПК України та п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. Про судове рішення у цивільній справі не навів дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи в частині вирішення питання про місце проживання малолітнього сина, не дав їм юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, по- суті взагалі не розглянув належним чином ці вимоги позивача.

За таких обставин рішення районного суду підлягає зміні із виключенням з резолютивної частини рішення абзацу третього щодозалишення проживати сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ч.1 п. 3, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року змінити в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, виключивши з резолютивної частини рішення абзац третій щодо залишення проживати сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_4.

В іншій частині Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :