АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Немировської О.В.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача, як боржника, на користь банку.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 16 115 грн. 50 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального й процесуального права, зокрема на ту обставину, що банком пропущено строк позовної давності, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, представника банку, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 22 вересня 2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, на підставі заяви останнього за №k2h0RX23240129, укладено договір про надання споживчого кредиту фізичним особам за програмою кредитування «Розстрочка (Стандарт)», за умовами якого банк надав позичальнику строковий кредит на 12 місяців - по 22 вересня 2007 р., в сумі 1 732 грн. 28 коп., зі сплатою 1% щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту, сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, в сумі 34 грн. 65 коп. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту, в сумі 157 грн. 48 коп. Позичальник зобов'язався щомісячно у період з 16 по 20 число погашати кредитну заборгованість (щомісячний платіж), в сумі 188 грн. 70 коп. /а.с.4-8/

Відповідно до заяви клієнта ОСОБА_2 надав свою згоду з умовами кредитування, й своїм підписом підтвердив та надав свою згоду, що заява разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам за програмою кредитування «Розстрочка (Стандарт)» та тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір /а.с.4/

Положеннями п.п.3.2.2-3.2.3, 3.2.9, 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам за програмою кредитування «Розстрочка (Стандарт)» відповідач зобов'язався погашати кредит у порядку та у строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за його користування, повністю повернути кредит до дати, зазначеної в заяві, а в разі порушення зазначених умов - сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1грн. за кожний день прострочки, а у випадку порушення строків платежів понад 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам за програмою кредитування «Розстрочка (Стандарт)» терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2. не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, й відтак заборгованість що утворилася, підлягає стягненню на користь банку.

Між тим, судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення спору.

Так, зі змісту положень укладеного між сторонами договору убачається, що він за своєю правовою природою є договором споживчого кредитування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 20 листопада 2013 р. по справі №6-126цс13 встановлено, що п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Матеріали справи свідчать, що за умовами договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредитних коштів частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором, а також встановлена відповідальність за несвоєчасне погашення мінімального платежу.

Згідно з положеннями ст.256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості убачається, що ОСОБА_2 на виконання умов договору не було здійснено жодного платежу, починаючи з 22 вересня 2006 р. /а.с.3/

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що ОСОБА_2 не виконує умови договору з 22 вересня 2006 р., а строк дії договору сплинув 22 вересня 2007 р., /а.с.3/, в той час як позовні вимоги до нього заявлено лише 18 серпня 2014 р., тобто з пропуском передбаченого умовами договору п'ятирічного строку.

Таким чином, позивач, звернувшись у суд з позовом до ОСОБА_2 лише 18 серпня 2014 р., пропустив строк позовної давності, проте клопотання про поновлення пропущеного строку та доказів поважності цього пропуску не подав, в той час як між сторонами укладено договір споживчого кредиту.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що рішення по справі ухвалено в заочному порядку, у відсутність ОСОБА_2, у зв'язку з чим він позбавлений був можливості під час розгляду справи в суді першої інстанції подати заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/15322/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3690/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ВовкЄ.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.