Провадження № 22-ц/779/706/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю ОСОБА_2 та її представника;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - державний виконавець ДВС Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області Кшевжинський Р.М., боржник ОСОБА_5, на бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженні №251173234 від 16.03.2011 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця.

Апелянт незгідний з винесеною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою, через неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильну оцінку доказів. Також вважає, що судом порушено норми права, зокрема статті Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 1 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, а також ст..14 Цивільного процесуального кодексу України.

ОСОБА_2 зазначає, що постановою начальника відділу державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області Яремової А.В., яка винесена 17.10.2014 року відмовлено в задоволенні скарги через відсутність порушень вимог ст.. 11 Закону України «Про виконавче провадження». В дані постанові без жодного правового аналізу наведені факти вчинених виконавчих дій із датами їх проведення - тільки виключно у 2011 році. Протягом останніх трьох років (2012-2014 р.р.) державним виконавцем не вживалося жодних заходів по примусовому виконанню судового рішення, виконавчі дії проводились не в повному обсязі. В порушення норм права та через бездіяльність державного виконавця жоден захід примусового стягнення не застосовано. Зокрема, кошти чи інше майно не арештовувалось та не вилучалось, заборона відчуження майна боржника не відбувалась.

Місце реєстрації, як і місце проживання боржника у м. Хмельницький не встановлювалось, відповідно в ДВС відсутні відомості про місце проживання перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи. Протягом 2013-2015 років державний виконавець не звертався до суду із клопотанням про розшук боржника.

Судом безпідставно зазначено, що органи ДВС вжили всіх належних заходів згідно Закону України «Про виконавче провадження» в частині можливого стягнення коштів з боржника на території України. При цьому судом не вказано, які саме заходи вживались органом ДВС.

Судом також неправильно оцінено застосування Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

16.03.2011 року ВДВС Полонського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 22.12.2008 року №2-4301/2008, виданого Івано-Франківським міським судом на виконання рішення суду від 18.11.2008 року (справа №2-4301/2008) про стягнення із ОСОБА_5 на користь заявниці аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно на утримання дітей.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_5 виїхав у 2002 році на роботу в Ірландію, де проживає і працює.

Заявниця у скарзі зазначила, що органами ДВС не вживались достатні заходи для примусового виконання судового рішення, а виконавчі дії проводилися не в повному обсязі протягом 2012-2014 років.

Згідно Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної 20.06.1956 року, яка набрала чинності для України 19.10.2006 року, визначено порядок стягнення аліментів з осіб, що перебувають за кордоном.

Так, з метою забезпечення впорядкованого застосування в Україні даної Конвенції, наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2006 року №121/5 (зареєстрований за №1390/13264), затверджено Інструкцію про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном.

За п.п.4-5, 7, 9, 10 даної Інструкції усі звернення про стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім'ї та інші документи на виконання Конвенції в Україні, надсилаються для передачі за кордон або з-за кордону через Міністерство юстиції України.

Якщо позивач проживає на території України, звернення про стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім'ї можуть направлятися до Міністерства юстиції через головні управління юстиції Мін'юсту в Автономній Республіці Крим, в областях, в м. Києві та м. Севастополі.

Заяви (клопотання) про стягнення аліментів та інші документи у відносинах з іншими Договірними Сторонами отримуються Міністерством юстиції та надсилаються до нього через органи, що наведені у Переліку Органів, що передають та приймають, Договірних Сторін Конвенції, який розміщується на веб-сторінці Міністерства юстиції.

Судом першої інстанції встановлено, що органи ДВС вживали всіх належних заходів згідно Закону України «Про виконавче провадження» в частині можливого стягнення коштів з боржника на території України .

При цьому судом також встановлено, що 11.03.2011 року рішенням Окружного районного суду району Келлс Ірландії із ОСОБА_2 стягнуто на утримання дітей ОСОБА_8, 1996 року та ОСОБА_6 200 року у розмірі по 150 євро щомісячно на кожну дитину.

На виконання ст.. 4 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном і п.12 Інструкції, клопотання стягувача ОСОБА_2 про визнання та виконання на території Республіки Ірландія рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_5 Міністерством юстиції України було надіслано на адресу компетентного органу (за ст..2 конвенції)

Вся інформація щодо стану розгляду клопотання, отримана від Департаменту юстиції і правової реформи Республіки Ірландія, Міністерством юстиції України надсилались стягувачу (листи від 15.08.2013 року, 18.11.2013 року)

Справа стосовно стягнення аліментів зі ОСОБА_5 була закрита в Ірландії 20.06.2012 року. Міністерство юстиції України повідомило скаржницю, що згідно із ст. 6 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном 1956 року, орган, що приймає ( у цьому випадку - Департамент юстиції та правової реформи республіки Ірландії), вживає від імені позивача всіх належних заходів для стягнення аліментів, зокрема для врегулювання претензії, та у разі необхідності пред'явлення позову й ведення відповідної судової справи про аліменти й виконання будь-якого наказу або іншого судового рішення про сплату аліментів. Правом, що застосовується під час визначення всіх питань, що виникають у зв'язку з будь-яким таким позовом або провадженням, є право держави відповідача, зокрема її міжнародне право.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Міністерство юстиції України як орган державної влади не має правових підстав втручатись чи впливати на процедуру розгляду справ і виконання судових рішень органами іноземної держави.

До Міністерства юстиції України з серпня 2014 року скаржник більше не зверталася.

В листі Міністерства юстиції також зазначалося, що стягувач ОСОБА_2 не заперечувала, що отримує кошти від боржника, але не по 350 євро, а по 336 євро, при цьому що в запереченні представника скаржника також зазначалося про таку сплату боржником за рішенням іноземного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскільки судове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_5 допущено до виконання на території іншої держави і там виконується, тому відсутні підстави вважати, що державною виконавчою службою на території України дане рішення не виконується, чи має виконуватися окремо, без урахування рішення суду іноземної держави. Колегією суддів встановлено, що рішення суду виконується на території іншої держави і підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній, не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко