Справа № 583/176/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в місті Охтирка Сумської області в складі:

головуючого судді Білери П.П.

при секретарі Дяченко Ю.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, представник позивача по договору - адвокат ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання права власності, суд

Встановив:

23 січня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся ОСОБА_3, представник позивача по договору - адвокат ОСОБА_1, з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 вересня 1992 року він уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2. Даний шлюб 24 січня 2012 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24 січня 2012 року серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумської області. Як зазначає позивач, під час шлюбу ним спільно з відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти було придбано згідно договору купівлі - продажу від 26 грудня 2006 року 2/5 частин одноповерхового житлового будинку з господарчими спорудами загальною площею 55,4 м2, з них: житлова площа - 31,8 м2, з верандою та прибудовою; побутові споруди - погріб "а2", сарай "Б", гараж "В", прибудова - кладовка "в", літня кухня "Г", прибудова "г", погріб "в1", тамбур "г1", убиральня "Д", огорожа № 1, 2, 3, 4, колодязь "К". Вартість будівель та споруд згідно даних технічного паспорта складає 71803,00 гривень. Як стверджує позивач ОСОБА_3, даний житловий будинок з господарчими спорудами є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме - його, ОСОБА_3, та відповідача, ОСОБА_2

У даний час вони з відповідачем не домовилися про порядок поділу нерухомого майна, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тому він вимушений звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння та про його поділ між співвласниками.

В судовому засіданні представник позивача по договору - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, визнавши житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя та поділити вищевказане нерухоме майно між колишніми подружжями з виділенням частки ? частини позивачу ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, думку відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали даної цивільної справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розподілу спільної сумісної власності подружжя, придбаного під час шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як було встановлено судом, з 05 вересня 1992 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис про шлюб № 272, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого 22 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24 січня 2012 року був розірваний. Але після розірвання шлюбу право власності на спільне майно, придбане за час шлюбу, ними не було розподілено на рівні частки та не визнано право власності кожного на ? частину спільного сумісного майна подружжя.

Сторони у справі не оспорюють того фату, що під час шлюбу на підставі договору купівлі - продажу від 26 грудня 2006 року ними було набуте наступне майно, яке має правовий режим спільної сумісної власності подружжя, а саме: 2/5 частини житлового будинку із господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого на момент придбання становила 28721,20 гривень.

Згідно довідки Комунального підприємства "Охтирське міське бюро технічної інвентаризації" від 21 січня 2015 року за № 32, 2/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 26 грудня 2006 року, реєстр. номер 1065, зареєстровано за ОСОБА_2.

З інвентарної справи № 5941 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка була досліджена під час судового розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_2 є власником 2/5 частини житлового будинку із господарчими спорудами та будівлями за вищевказаною адресою.

Судом було встановлено, що домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_2, котре знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складається з 2/5 частини одноповерхового житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 55,4 м2, з них: житлова площа - 31,8 м2, з верандою та прибудовою; побутові споруди - погріб "а2", сарай "Б", гараж "В", прибудова - кладовка "в", літня кухня "Г", прибудова "г", погріб "в1", тамбур "г1", убиральня "Д", огорожа № 1, 2, 3, 4, колодязь "К".

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями був придбаний під час спільного проживання у шлюбі позивача та відповідача, сторони мають на нього рівні права, тому суд вважає за необхідне визнати за ними право власності по ? частині спірного будинку з господарчими спорудами та будівлями та здійснити його поділ між колишніми подружжями без виділенням ідеальних часток в натурі.

За змістом положень Ст. ст. 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до Ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно Ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів згідно Ст. 16 Цивільного кодексу України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно до Ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, і відповідно до Ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

При вирішенні даної справи суд керується наступними положеннями Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 Ст. 60 Сімейногокодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Стаття 63 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно Ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу і відповідно до Ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до Ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Положеннями ч. 2 Ст. 72 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно ч.1 Ст. 356 Цивільного Кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1 Ст. 358 Цивільного Кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.1 Ст. 364 Цивільного Кодексу України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до Ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 Ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статей 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи.

Керуючись ч. 4 Ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен з'ясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.

На підставі вищевикладеного, згідно Ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, Ст. ст. 3, 4, 11-16, 20, 179, 181, 183, 355, 364, 365, 368-370, 372 Цивільного Кодексу України, керуючись Ст. ст. 4, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 212-215, 218, 292, 294 212-215Цивільного процесуального Кодексу України, суд

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_3, представник позивача по договору - адвокат ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_2 на 2/5 частини одноповерхового житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 м2, з них: житлова площа - 31,8 м2, з верандою та прибудовою; побутові споруди - погріб "а2", сарай "Б", гараж "В", прибудова - кладовка "в", літня кухня "Г", прибудова "г", погріб "в1", тамбур "г1", убиральня "Д", огорожа № 1, 2, 3, 4, колодязь "К".

Визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/5 частину одноповерхового житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 м2, з них: житлова площа - 31,8 м2, з верандою та прибудовою; на побутові споруди - ? частину погріба "а2", ? частину сараю "Б", ? частину гаражу "В", ? частину прибудови - кладовки "в", ? частину літньої кухні "Г", ? частину прибудови "г", ? частину погріба "в1", ? частину тамбура "г1", ? частину убиральні "Д", ? частину огорожі № 1, 2, 3, 4, ? частину колодязя "К".

Апеляційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційна скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Білера П.П.