Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАТІНВЕСТ», відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАТІНВЕСТ» на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 21 грудня 2001 року вона є власником земельної ділянки, розташованої на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2006 році товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАТІНВЕСТ» (далі - ТОВ «АГРОЛАТІНВЕСТ») запропонував їй укласти договір оренди зазначеної земельної ділянки, проте вона відмовилась. Протягом 2007-2012 років товариство використовувало належну їй земельну ділянку без погодження з нею. У серпні 2012 року товариство передало їй копію договору оренди земельної ділянки від 1 листопада 2006 року, за змістом якого вона передала товариству в оренду строком на 10 років належну їй земельну ділянку. Зазначала, що вказаний договір оренди від 1 листопада 2006 року, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт передачі та прийому земельної ділянки вона не підписувала.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати договір недійсним, скасувати державну реєстрацію цього договору та усунути їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки від 1 листопада 2006 року , сторонами у якому зазначені ОСОБА_4 та ТОВ «АГРОЛАТІНВЕСТ», предметом якого є земельна ділянка, належна ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, недійсним. Скасовано державну реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки від 1 листопада 2006 року. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, належною ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, яка знаходиться на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, шляхом заборони ТОВ «АГРОЛАТІНВЕСТ» проведення на ній будь-яких робіт. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «АГРОЛАТІНВЕСТ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням висновку судово-почеркознавчої експертизи від 2 червня 2014 року, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, дійшли до правильного висновку про те, що спірний договір був укладений поза волею позивачки та не відповідав її внутрішній волі.

Посилання відповідача на незастосування судами позовної давності є безпідставним, оскільки відповідач до ухвалення рішення суду не звертався із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, хоча і подавав заперечення на позов (а.с. 20-22).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЛАТІНВЕСТ» відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко