Справа № 182/6446/14-ц
Провадження № 2/0182/620/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.02.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шестакової З.С.

секретаря - Пометій Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_2, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 березня 2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений 27 березня 2006 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 851.

Згідно умов договору позивач передав у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,4 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м, вартістю 3 056 грн. В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язалася довічно утримувати позивача, забезпечувати її своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, ліками, доглядом, необхідною допомогою забезпечити її житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Грошова оцінка матеріального забезпечення була встановлена за згодою сторін у розмірі 100 грн. щомісячно.

Спочатку ОСОБА_2 належним чином виконувала умови договору довічного утримання, однак з квітня 2014 року вона перестала турбуватися про неї, не забезпечує позивача харчуванням, одягом, побутовим та медичним доглядом.

Позивач дуже важко переносить житлові незручності, їй приходиться самій готувати їжу, обслуговувати себе та сина, якій є інвалідом з дитинства.

Вона звернулася до відповідача з претензією щодо неналежного виконання умов договору та запропонувала їй розірвати договір в добровільному порядку та повернути їй у власність частину квартиру, однак, ОСОБА_2 не бажає розірвати договір довічного утримання, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом ознайомлена, про день розгляду справи належним чином повідомлена. В судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та підтвердила факт неналежного виконання умов договору довічного утримання з квітня 2014 року, через скрутний фінансовий стан та відсутність роботи. Не заперечила проти розірвання договору довічного утримання та просила суд розглянути справу без її участі.

Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з позовом ознайомлена, про день розгляду справи належним чином повідомлена.

До суду від нотаріуса надійшла заява № 41/01-16 від 06 лютого 2015 року, в якій заперечень проти позову немає, просила суд розглядати справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У силу вимог ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Як встановлено судом 27 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений 27 березня 2006 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 851 (а.с.6-9).

Згідно умов договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Загальна вартість квартири складає 3 056 грн.

В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її житлом у вказаній частині квартири, своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, побутовим та медичним обслуговуванням. Вартість матеріального забезпечення була визначена за згодою сторін у розмірі 100 грн. кожного місяця (а.с.6).

ОСОБА_1 не оспорює факт добровільного укладення договору довічного утримання з ОСОБА_2 та на умовах, визначених у договорі довічного утримання від 27 березня 2006 року.

На виконання умов договору ОСОБА_2 до квітня 2014 року надавала утримання позивачу, а саме: забезпечувала її своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, побутовим та медичним обслуговуванням. Даний факт підтверджується сторонами.

Однак, з квітня 2014 року змінився матеріальний стан відповідача, у зв'язку з складними фінансовими, сімейними обставинами, відсутністю роботи, вона була позбавлена можливості надавати утримання ОСОБА_1 та виконувати взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання від 27 березня 2006 року. До того ж, з квітня 2014 року вона змушена була поїхати в м. Москва, РФ, з метою пошуку місця працевлаштування.

Факт невиконання набувачем своїх обов'язків за договором довічного утримання від 27 березня 2006 року та факт тривалої відсутності відповідача за межами м. Нікополя з квітня 2014 року у суду не викликає сумніву та не спростовується відповідачем ОСОБА_2

З урахуванням викладених обставин. судом встановлено, що ОСОБА_2 добросовісно та належним чином не виконує свої обов'язки за договором довічного утримання від 27 березня 2006 року, не забезпечує позивача своєчасним та калорійним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, побутовим та медичним обслуговуванням, тому суд находить позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 756 ЦК України ОСОБА_1 набуває право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, а заборона щодо відчуження нерухомого майна, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,209,212,214-215,217,218 ЦПК, 744,755,756 ЦК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 27 березня 2006 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі за № 851.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 праві власності 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Зняти заборону відчуження 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, накладену 27 березня 2006 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого у реєстрі за № 852.

Зобов'язати приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яке видане Комітетом комунальної власності м. Нікополя 03 вересня 1993 року та зареєстровано в КП „Нікопольське МБТІ" за реєстровим № 1-117-4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: З. С. Шестакова