Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 47 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати п.4.1 рішення Житомирської міської ради від 30.05.2013 року № 550 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації юридичним та фізичним особам». В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником АДРЕСА_1 та мав намір отримати в оренду земельну ділянку для будівництва, однак міською радою відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 травня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 4.1 рішення Житомирської міської ради від 30.05.2013 №550 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації юридичним та фізичним особам».

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2015 року у задоволенні заяви Житомирської міської ради про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Житомирська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення міської ради прийнято у відповідності до вимог ч.3 ст.123 ЗК України. Судом не враховано, що позивач здійснив самочинне будівництво та не вирішив питання про виведення квартири з житлового фонду.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із невідповідності оспорюваного рішення міської ради вимогам законодавства, посилаючись на ч.3 ст.118 ЗК України та ч.3 ст.215 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним рішенням суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2007 року (а.с.8-9).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської області від 25.12.2008 року №990 «Про надання дозволів на розроблення проектів та будівництво, реконструкцію, використання існуючих обєктів архітектури, продовження терміну дії на внесення змін в рішення виконкому» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проектно-кошторисної документації на реконструкцію квартири з прибудовою та надбудовою в межах плану квартири під офіс без права встановлення гральних автоматів (а.с.39-40).

Пунктом 4.1 рішення двадцять третьої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 30.05.2013 року № 550 відмовлено у задоволенні клопотань щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у звязку з невідповідністю функціонального використання житлових приміщень та відсутністю рішення Житомирського міськвиконкому щодо виведення квартир із житлового фонду : ОСОБА_2 земельна ділянка за адресою вул.Михайлівська, 18. Підставою рішення зазначено ст.ст.4, 8 ЖК України (а.с.7).

Оскільки між сторонами виник спір щодо надання земельної ділянки в користування, застосування судом першої інстанції ч.3 ст.118 ЗК України, яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, є помилковим. До вказаних правовідносин не може застосовуватися і норма ст.215 ЦК України, що визначає недійсність правочину. Рішення органу місцевого самоврядування не є правочином у розумінні ст.202 ЦК України.

Отже, судом першої інстанції застосовано норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Статтями 8 та 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

За змістом ст.ст.4, 8 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будинках утворюють житловий фонд. Переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у ст.7 цього Кодексу.

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і

норм (ст.39 ЗК України).

Землекористувачі зобовязані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням (п.а ч.1 ст.96 ЗК України).

Згідно листа КВРЖЕП-8 від 16.12.2008 року, рішення виконавчого комітету Житомирської області від 25.12.2008 року №990 та замовлення № 139/11 на реконструкцію житлової квартири № 6 по вул.Михайлівська в м.Житомирі під офісні приміщення (а.с.11-15) ОСОБА_2 мав намір здійснити перебудову належної йому квартири під офіс, тобто нежитлове приміщення.

Пунктом 6.3 рішення виконавчого комітету Житомирської області від 25.12.2008 року №990 зобовязано забудовників звернутися до міської ради щодо оформлення права користування земельною ділянкою на обєкти нового будівництва, прибудови, зміни цільового використання існуючої земельної ділянки, згідно з погодженим генеральним планом забудови обєкта архітектури.

У своїй заяві від 06.04.2015 року ОСОБА_2, як фізична особа, просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0050 га по вул.Михайлівська, 18 в м.Житомирі для комерційного використання.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року затверджено класифікацію видів цільового призначення земель (далі Класифікація), яка розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 N 224.

Згідно розділу ІІ Класифікації землі житлової та громадської забудови розподіляються на відповідні види, з яких окремо визначено землі житлової забудови за кодом КВЦПЗ 02 (для будівництва і обслуговування житлових приміщень, в т.ч. і багатоквартирних будинків) та землі громадської забудови за кодом КВЦПЗ 03 (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель і т.п.).

З аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що містобудівною документацією та земельним законодавством передбачено можливість надання у користування земельних ділянок громадянам при умові відповідності її цільовому призначенню та виду використання у межах останнього.

Як вбачається з досліджених судом доказів, ОСОБА_2 є власником житлового приміщення у багатоквартирному будинку і отримав дозвіл на його переобладнання під офіс, тобто бажає змінити його цільове використання. В той же час, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не вирішив питання про переведення жилого приміщення в нежиле і поставив питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для комерційного використання земельної ділянки під жилим приміщенням.

Невідповідність цільового використання земельної ділянки та його виду належному ОСОБА_2 статусу нерухомого майна і стало підставою для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки суперечить вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний п.4.1 рішення двадцять третьої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 30.05.2013 року № 550 прийнятий у відповідності до вимог земельного законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Житомирської міської ради судові витрати в сумі 268,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: