У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Києво-Святошинське РВ УД МВС України в Київській області, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7, треті особи: Києво-Святошинське РВ УД МВС України в Київській області, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов'язання РВ УД МВС України в Київській області зняти ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Позивач посилався на те, що згідно із свідоцтвом від 6 вересня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 3493 та згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 20 березня 2012 року, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року попереднього власника вказаного вище будинку ОСОБА_5 виселено з будинку. Разом з ОСОБА_5 з будинку виселилися члени її родини, а саме, чоловік - ОСОБА_6 та малолітня дочка - ОСОБА_7 Проте не зважаючи на це, за вказаною адресою залишилася зареєстрованою ОСОБА_7

Позивач зазначав, що з жовтня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітня дочка ОСОБА_7 не проживають у вказаному вище будинку, їх особисті речі у будинку відсутні.

ОСОБА_4 вважав, що відповідач порушує його право щодо користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно встановили обставини у справі, які свідчать про те, що згідно із свідоцтвом від 6 вересня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 3493 та згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 20 березня 2012 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. На підставі акта від 5 вересня 2011 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області Данилишиним П.Б., в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_4, останньому було передано, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1, що стало підставою для перереєстрації права власності на вказане майно з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 (а. с. 12).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Києво-Святошинський РС УДМС у Київській області, про виселення, яке набрало законної сили, позов задоволено частково (а.с.13).

Встановлено, що ОСОБА_5 самовільно виконала заочне рішення суду від 25 вересня 2013 року, а саме, виселилася з вказаного будинку та звільнила його від власних речей, що підтверджується актом державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Чижик А.П. від 9 жовтня 2014 року та письмовою заявою ОСОБА_5 Також із будинку виселилися і члени її родини: чоловік - ОСОБА_6 та малолітня дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи із встановлених вище обставин у справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для визнання малолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим будинком, виходячи із того, що ОСОБА_7 не є членом сім'ї позивача та з жовтня 2014 року не проживає у будинку.

Такий висновок судів з посиланням на ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 5 листопада 2014 року, у справі № 6-158цс14.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявників є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7, відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана

Колегія суддів: