НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3982/14
№ 2/183/240/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Дніпропетровського відділення публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами дійсним та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, Дніпропетровського відділення публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами дійсним та визнання права власності, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 А- глин. обк. цегл., жилою площею 19,40 кв.м., загальною - 33,10 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами: Б л.кухня сам.обк.цегл., В сарай сам.обк.цегл., Г вбиральня дерево, Е сарай цегла, Д л.душ дерево, к Водоколонка мет.труби, 1-3 огорожа мет., я П/яма цегла, який знаходиться на земельній ділянці, площею 484 кв.м держфонду, укладений між нею та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що їй стало відомо, що ОСОБА_3 продає свій жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 484 кв.м держфонду і належить останній згідно договору купівлі-продажу №701080 від 26 жовтня 2002 року, посвідченого Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4850. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №10552959 від 04.05.2006 року реєстраційний номер НОМЕР_1, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

При зустрічі з відповідачкою остання надала їй документи на даний будинок, і повідомила, що 28.01.2008 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено: кредитний договір № /6 про отримання кредиту у розмірі 20 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на поточну дату становить 101 000,00 грн., та договір іпотеки № /6, предметом якого став житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони домовились, що позивачка сплачує ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 82 000,00 грн., що складало залишок несплаченого кредиту, а банк в свою чергу зніме заборону відчуження, зареєстровану в реєстрі № 383 від 28.01.2008 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., на будинок АДРЕСА_1. Після цього сторони зможуть укласти договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

31.03.2014 року позивачка по довіреності від імені ОСОБА_3 внесла до Дніпропетровського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 82 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору. Після цього 07.04.2014 року банком надано лист, яким останній повідомив про те, що не заперечує проти державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, з метою подальшого відчуження.

На даний момент банком знято обтяження з предмету забезпечення житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивачка зазначає, що вона виконала всі умови договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим вимушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх невизнаних прав на житловий будинок.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.32).

Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, пояснивши, що зі своєї сторони взагалі не вбачають будь-яких порушень, а тому є неналежними відповідачами. В наступне судове засідання представник відповідача не з'явилася.

Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причин неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано договір іпотеки № /6 від 28.01.2008 року (а.с.9-11), договір № 1 про внесення змін і доповнень до іпотечного договору (а.с.12-13), договір № 2 про внесення змін і доповнень до іпотечного договору (а.с.14) відповідно до якого, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є предметом застави по кредитному договору ОСОБА_3 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» № 10552959 від 04.05.2006 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВАВ № 701080 від 26.10.2002 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто, договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ст.640 ЦК України). Отже до моменту його нотаріального посвідчення, договір юридично не є укладеним. Разом з тим, ч.2 ст.220 ЦК України, на яку посилається сторона у справі, надає суду право визнавати дійсним нікчемний договір, а не договір, який є неукладеним. Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

У зв'язку з цим, не будучі укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України.

Крім того, взагалі є не зрозумілим, який саме договір просить визнати дійсним позивач, оскілки, як видно з позовних вимог, домовленість між позивачем та ОСОБА_3 була оформлена лише довіреністю, на підставі якої позивач сплатила кошти по кредитним зобов'язанням ОСОБА_3

В останньому судовому засіданні, вже перед судовими дебатами, представником було надано письмовий договір купівлі-продажу від 31 березня 2014 року, укладений між сторонами, тобто вже під час розгляду даної справи, який укладено в простій письмовій формі.

Даний договір не може бути визнаний дійсним на підставі ст.220 ЦК України, оскільки є не укладеним.

Крім того, суду не надано доказів того, що між позивачем та Дніпропетровським відділенням публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» взагалі були будь-які угоди чи домовленості, а тому, на переконання суду зазначення даної юридичної особи у якості відповідача є безпідставним, оскільки безпосередньо до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позивачем будь-яких вимог не пред'явлено.

Той факт, що ОСОБА_1 сплатила кошти за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 не свідчить про те, що вона автоматично набула право власності на будь-яке майно ОСОБА_3, оскільки, згідно з 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 3 ст. 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Однак, доказів того, що між сторонам була укладена будь-яка цивільно-правова угода з приводу спірного будинку, в порядку, передбаченому діючим законодавством України, суду, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано.

Наявність Листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 07.04.2014 року, яким банк повідомив про те, що не заперечує проти державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, з метою подальшого відчуження, судом приймається до уваги, однак він свідчить лише про той факт, що у разі укладення цивільно-правової угоди щодо іпотечного майна, банк, як іпотекодержатель, не буде заперечувати проти цього, однак даний Лист, на думку суду, ніяким чином не може свідчити по те, що право власності за будь-якою особою, відмінною від ОСОБА_3, повинно бути зареєстровано автоматично, як вимагає того позивач.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві посилається на ст.220 ЦПК України, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_3 ухиляється від укладення договору купівлі-продажу у порядку передбаченому діючим законодавством, однак дані посилання позивача спростовуються заявою ОСОБА_3, яка міститься в матеріалах справи, якою вона позов визнає у повному обсязі та просить слухати справу у свою відсутність (а.с.32).

Дана обставина, на думку суду, спростовує той факт, що ОСОБА_3 ухиляється від укладення договору.

Посилання представника позивача на той факт, що позивач зробила ремонт та певні поліпшення в будинку, який їй не належить, не може свідчити про набуття нею будь-яких прав на нього.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 234, 626, 627, 628 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Дніпропетровського відділення публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами дійсним та визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суду в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Березюк