Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Національний банк України, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 жовтня 2013 року між позивачем та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір банківського вкладу на суму 500 000 доларів США строком на 3 місяці та виплатою 8 % річних на суму вкладу. Умовами договору передбачено, що строк його дії автоматично продовжується на той самий строк, у разі ненадання вкладником заяви про повернення суми вкладу. 04 квітня 2014 року та 14 травня 2014 року ОСОБА_3 звертався на адресу відповідача з письмовими заявами про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте така вимога була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу та факту наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_3 вказував на укладення між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року, на підтвердження чого надав копію дублікату зазначеного договору та копію клієнтської виписки від 10 березня 2014 року, в якій вказано розмір коштів, які знаходяться на рахунку позивача (а.с. 6 - 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У матеріалах справи наявні клопотання позивача (а.с. 5) та його представника про забезпечення доказів шляхом витребування у відповідача оригіналів доказів (а.с. 228). Суд першої інстанції в задоволенні вказаних клопотань відмовив, проте належного обґрунтування мотивів такої відмови не зазначив.

Разом з тим, положеннями процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215, 303, 316 ЦПК України, визначено вимоги щодо обов'язкового установлення судом під час вирішення спору в межах позовних вимог обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та обов'язкові для вірного вирішення справи обставини не встановив, не з'ясувавши при цьому причини видачі вкладнику дублікату договору банківського вкладу, не перевіривши факту внесення грошових коштів та їх наявності на відповідному рахунку на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, які повинен був витребувати у відповідача в межах процесуальних повноважень, а також не навівши докази, якими спростовується факт наявності грошових коштів на вкладному рахунку ОСОБА_3 Таким чином, суд першої інстанції фактично залишив спір невирішеним по суті й позбавив позивача права на справедливий розгляд його справи (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційний суд на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Ю.Г. Іваненко

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська