Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 05 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 37 000 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2023 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_3, було укладено договори поруки №227443 і №227442, згідно до яких поручителі взяли на себе відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору. Вказував, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, позивач враховуючи право вимоги, надане йому договором від 08 грудня 2011 року про купівлю-продаж прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк», просив достроково стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором, яка згідно розрахунку банку станом 29 квітня 2013 року, відповідно до офіційного курсу Національного банку України, склала 463 627 грн. 81 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку, враховуючи як підстави для відмови в задоволені позову такі технічні моменти, як: неявка в судове засідання представника позивача; не надання доказів про зміну відсоткової ставки при нарахуванні заборгованості; не надання повного розрахунку по тілу кредиту та відсоткам; не надання належним чином завіреної копії договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом. Вважає, що у разі відсутності доказів, суд повинен був відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України їх витребувати, але не зробив цього.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3, які в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі з урахуванням доводів, викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Зокрема, вказують на те, що позивач не довів своє право вимоги за кредитним договором і договорами поруки. Виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами не містить відомостей щодо ідентифікації предмету договору, не надано додаток №1 з вичерпним переліком договорів щодо яких було укладено цей договір. Виписка пред'явлена у вигляді ксерокопії, зробленої з фотокопії, листи не прошиті, не пронумеровані, а нотаріусом завірений лише останній лист, що не відповідає положенням ст.47 Закону України «Про нотаріат». Акт прийому-передачі не є свідченням переходу прав вимоги, а лише засвідчує дії осіб щодо передачі документів, проте, він є недійсним, оскільки не містить печатки ПАТ «УкрСиббанк». Крім того, цей акт не має відношення до договору купівлі-продажу, тому як він датований 18 квітня 2012 року, в той час як у п.2.3 (а) Виписки з договору зазначено, що зобов'язання з передачі права вимоги за кредитами виникають з моменту підписання акту прийому-передачі у дату закриття, яка відповідно до п.1.1 виписки є - 19 грудня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання ним доказів переходу права вимоги. Копії документів, наданих позивачем, не можуть вважатися належними доказами у справі, тому на даний час беззаперечне право вимоги є тільки у ПАТ «УкрСиббанк», з яким ОСОБА_2 було укладено кредитний договір.

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості позивачем надано лише довідку, яка не містить жодного розрахунку суми заборгованості. Ця довідка не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивач не надав суду первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення.

Вважають, що порука є припиненою з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки мала місце зміна зобов'язання, збільшення процентної ставки в 2 рази без згоди поручителів. Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 02 вересня 2009 року, банком окрім строкової ставки в розмірі 13,5%, нараховується також прострочена процента ставка у розмірі 27%, яка не передбачена умовами а ні кредитного договору, а ні договорів поруки.

Крім того, згідно листа ПАТ «УкрСиббанк» від 09 січня 2009 року вих.№134-62, банк звернувся з вимогою до відповідача ОСОБА_2, встановивши термін для погашення заборгованості - 5 днів з дня отримання повідомлення, але з вимогою до поручителів у встановлені ч.4 ст.559 ЦК України строки не звертався, що є підставою для припинення поруки.

Просили в задоволені апеляційної скарги відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог та припиненням поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Усікову Л.О., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції у порушення зазначених вимог закону, не виконав покладених на нього зобов'язань, не сприяв повному і всебічному розгляду справи, безпідставно надав перевагу одним доказам та не надав відповідної правової оцінки доказам на підтвердження заборгованості відповідачів, належним чином своє рішення в цій частині не мотивував та дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається зі справи 05 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 37 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на строк до 05 вересня 2023 року.

Відповідно до п.1.2.8 кредитного договору позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 2 до договору.

Згідно з п.п. 1.2.7, 1.2.10 позичальник взяла на себе зобов'язання повертати суму кредиту та сплачувати відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 485 доларів США (а.с. 6-14).

У той самий день, 05 вересня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» уклало два договори поруки № 227443 з ОСОБА_3 та №227442 з ОСОБА_3 За умовами цих договорів ОСОБА_3 і ОСОБА_3, кожний окремо поручилися перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 0 від 05 вересня 2008 року. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність (а.с. 15-20).

Згідно наданої апеляційному суду копії договору 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених цим договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Цей договір підписаний сторонами, скріплений печатками ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 08 грудня 2011 року за реєстровим № 2949, зі змінами внесеними Додатковою угодою № 1 нотаріально посвідченою 19 грудня 2011 року за реєстровим № 2956 (а.с. 220-228).

Відповідно до акту прийому-передачі від 19 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв, як передбачено п.2.2 договору, права вимоги за кредитами деталізовані в додатку №1 до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року (а.с. 229).

Так, згідно витягу з додатку № 1 ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором №0, укладеним з ОСОБА_2 05 вересня 2008 року з кінцевим терміном повернення кредиту 05 вересня 2023 року, балансовий рахунок за основним боргом №2233, валюта кредитного договору долари США, загальний розмір грошового зобов'язання за кредитним договором складає 37 000 доларів США, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання у гривневому еквіваленті складає 403 908,46 грн., виконання зобов'язання забезпечено договором поруки №227442, укладеним 05 вересня 2008 року з ОСОБА_3, договором поруки № 227443, укладеним 05 вересня 2008 року з ОСОБА_3, договором іпотеки (житлова нерухомість) №93282, укладеним 05 вересня 2008 року з ОСОБА_2 (а.с. 219).

Згідно витягів з актів прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, складеного уповноваженими сторонами договору 18 квітня 2012 року на виконання п.4.2 договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» прийняв оригінали кредитного договору № 0, укладеного з ОСОБА_2, договору іпотеки №5423, двох договорів поруки, виписку про рух коштів по рахункам позичальника, копії паспорту та ІПП (а.с. 217,218).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З огляду на викладене, позивач ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк», виконання якого було забезпечене договорами поруки, укладеними ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з ПАТ «УкрСиббанк».

Не надання позивачем ПАТ «Дельта Банк» доказів на підтвердження повідомлення боржника про заміну кредитора, як це передбачено п.4.6 договору купівлі-продажу, не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК України).

Відповідачі у своїх запереченнях, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, на вказані обставини не посилалися, не зазначали, що після передачі прав вимоги здійснювали виконання зобов'язання первісному кредитору. Не вбачається цих обставин і з наданої апеляційному суду виписки про рух коштів на рахунку №2233 кредитного договору ОСОБА_2 за період з 05 вересня 2008 року по 12 квітня 2012 року (а.с. 244-251).

Відповідно до п.1.2.5 кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредит шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку. Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не заперечували отримання кредитних коштів у розмірі визначеному кредитним договором. Більш того, на підтвердження часткового виконання зобов'язань за кредитним договором, надали суду першої інстанції копії платіжних квитанцій про сплату ПАТ «УкрСиббанк» кредиту за період з жовтня 2008 року по серпень 2010 року на загальну суму 112 808 грн. (а.с.122-132).

З огляду на викладене, посилання відповідачів як на підставу відмови в задоволені позову на ненадання позивачем платіжних документів на підтвердження надання кредитних коштів є неспроможним.

Відповідно до розрахунку позивача у зв'язку з порушенням виконання умов кредитного договору станом на 29 квітня 2013 року, сума заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2, згідно курсу НБУ 100 доларів США - 799,3 грн., становить 463 627 грн. 81 коп., в тому числі: тіло кредиту - 36 776,08 доларів США, що в еквіваленті складає 293 951 грн. 21 коп., відсотки - 21 228,15 доларів США, що в еквіваленті складає 169 676 грн. 60 коп. З них прострочена заборгованість по тілу кредиту 4622,57 доларів США, відсоткам - 1382,81 доларів США (а.с. 252).

В суді першої інстанції за клопотанням представника відповідачів ОСОБА_3 30 серпня 2013 року була призначена судово-економічна експертиза для з'ясування, у тому числі, дійсного розміру заборгованості. Проте, матеріали справи повернуто до суду без виконання, оскільки не було проведено оплату (а.с. 86-87, 90, 102, 104).

В суді апеляційної інстанції відповідного клопотання сторонами не заявлялось, не погоджуючись з визначеним позивачем розміром заборгованості, відповідач не заявляє в чому полягає його неправильність.

Надані відповідачем копії квитанції про сплату кредитних зобов'язань узгоджуються з випискою про рух кредитних коштів, з якої вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 з січня 2009 року ануїтетні платежі сплачувалися з порушенням встановлених строків та не в повному обсязі, внаслідок чого і утворилась заборгованість (а.с. 122-132, 244-251). Розрахунок заборгованості позивачем проведено відповідно до умов кредитного договору.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» в загальній сумі 58 004,23 доларів США, з них тіло кредиту - 36 776,08 доларів США, відсотки - 21 228,15 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 05 лютого 2015 року (100 доларів США - 1672, 89 грн.) 58 004,23 доларів США дорівнює 970 348 грн. 96 коп., але виходячи з положень ст. 11 ЦПК України та враховуючи, що позивачем не заявлялися вимоги про збільшення сум у зв'язку із зміною валютного курсу, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в межах заявлених вимог в розмірі 463 627 грн. 81 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом указаних норм, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Як вбачається з п.1.2 договорів поруки №227443 та №227442 поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 своїми підписами підтвердили, що їм відомі усі умови кредитного договору, а саме: сума основного договору 37 000 доларів США, процентна ставка - 13,5% річних, термін виконання основного зобов'язання та інші умови основного договору.

Зокрема, згідно п.1.1.1 кредитного договору ОСОБА_2 підписуючи цей договір, погодилася з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (Протокол № 243 від 21 серпня 2008 року) із усіма змінами і доповненнями, пропозицією банку надати споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах.

Відповідно до п.п.1.1.2, 1.1.3 кредитного договору сторони погодили, що після підписання договору Правила стають його невід'ємною частиною. Підписуючи цей договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в ньому та Правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору.

Пунктом 1.3.1 Правил, встановлено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за встановленою ставкою у подвійному розмірі до моменту погашення такої заборгованості.

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 щодо припинення поруки з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України є безпідставними, оскільки в даному випадку мала місце не зміна основного зобов'язання, а нарахування процентної ставки у подвійному розмірі на прострочену суму основного боргу, як це передбачено умовами договору.

Разом з тим, доводи відповідачів щодо припинення поруки з підстав, передбачених.4 ст. 559 ЦК України, заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Тобто, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання, а від так і поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_3, повернути суму кредиту з відповідними відсотками до 05 вересня 2023 року, сплачуючи її частинами щомісячними ануїтетними платежами.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З системного аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в інший частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Пред'являючи позов до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про дострокове стягнення, ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Надані сторонами вимоги від 09 січня 2009 року за вих. № 134-62 00/812, від 27 березня 2013 року за № 31.4-08/3028/13 та №31.4-08/3109/13 не є вимогами про дострокове стягнення, а стосуються лише погашення простроченої (поточної) заборгованості (а.с.,22,23,77).

За таких підстав, враховуючи, що кредит було надано до 2023 року і строк виконання основного зобов'язання до пред'явлення позову 31 травня 2013 року банк не змінював, хоча останній платіж боржником було здійснено у листопаді 2011 року, встановлений законом шестимісячний строк для поручителя має обчислюватися з 01 грудня 2012 року.

Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 01 грудня 2012 року за кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 34 966,85 доларів США, з яких: за тілом кредиту - 32 623,42доларів США, з яких прострочена заборгованість складає 588,56 доларів США; за відсотками - 2343,43 доларів США, з яких на прострочену суму нараховані 496,59 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 05 лютого 2015 року (100 доларів США - 1672,89 грн.) 34 966,85 доларів США дорівнює 584 956 грн. 94 коп., але виходячи з положень ст. 11 ЦПК України та враховуючи, що позивачем не заявлялися вимоги про збільшення сум у зв'язку із зміною валютного курсу, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в межах заявлених вимог в розмірі 463 627 грн. 81 коп.

Враховуючи положення ч.1 ст.554 ЦК України та умови договорів поруки, якими передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.1.4 ), позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню частково шляхом стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 463 627 грн. 81 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як роз'яснено в п.35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Позивачем ПАТ «Дельта Банк» при зверненні до суду з позовом згідно платіжного доручення № 31804198 від 22 травня 2013 року сплачено судовий збір в сумі 3441 грн., платіжного доручення № 77385364 від 22 вересня 2014 року за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1720 грн. 50 коп. (а.с.2, 185).

Враховуючи, що позов та апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено з відповідачів у дольовому порядку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5161 грн. 50 коп., тобто по 1720 грн. 50 коп. з кожного.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційної оскарження, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 березня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2008 року № 0 в сумі 463 627 (чотириста шістдесят три тисячі шістсот двадцять сім) гривень 81 копійку.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої за АДРЕСА_3 НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2008 року № 0 в сумі 463 627 (чотириста шістдесят три тисячі шістсот двадцять сім) гривень 81 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок погашення витрат по сплаті судового збору по 1720 гривень 50 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: