Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/249/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Категорія - спори, що виникають із сімейних правовідносин Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Бубличенко В.П.

при секретарі - Савченко Н.В..

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року і

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 рокуОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, просив визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати, що йому та відповідачці належить по ? ідеальній частині вказаного житлового будинку, визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 1200 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначав, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 16 червня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок за вказаною адресою із господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м.

Після розірвання шлюбу він звертався до суду із позовом про поділ незавершеного будівництвом будинку, але рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2013 року в позові відмовлено у зв'язку з тим, що вказаний будинок було введено в експлуатацію і 17 липня 2013 року за ОСОБА_4 оформлено право власності на нього.

Оскільки спірний будинок придбано під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, але право власності оформлено лише на відповідачку, то він має право на ? частину цього будинку та відповідно до ст.120 ЗК України на ? частину земельної ділянки, на якій розташовано будинок.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задовольнити його позову в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 3 квітня 2014року апеляцій скаргу позивача задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 на ? частини вказаного будинку з господарськими будівлями. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року це рішення апеляційного суду скасовано у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника, ОСОБА_6, які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем право власності на житловий будинок в період шлюбу не набуто, право власності на будинок належить відповідачці, яка набула його після розірвання шлюбу, шляхом завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію і отримання свідоцтва про право власності, а тому спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що з 25 серпня 1990 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 8 лютого 2010 року(а.с.5,6).

16 червня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу сторонами було придбано незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, відсоток забудови 41% . Правовстановлюючі документи на будинок оформлено на ім'я ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до висновку обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» відсоток готовності незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 станом на 11 березня 2010 року становить 49 %.(а.с.10,11).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч.2 ст. 3607 ЦПК України).

У правовій позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37 цс 13 зазначено, що виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки незавершений будівництвом будинок, що розташований по АДРЕСА_1 було придбано сторонами за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На час припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу, що сторонами не оспорюється, відсоток готовності незавершеного будівництва будинку по АДРЕСА_1 становив 49 % (а.с.10,11).

17 липня 2013 року за ОСОБА_4 оформлено право власності на завершений будівництвом житловий будинок за вказаною адресою (а.с.16).

Доказів домовленості між сторонами щодо зміни часток подружжя у праві спільної сумісної власності в матеріалах справи немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач має право на 49/200 частин вказаного будинку (? від 49 % готовності будинку на час припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу), а відповідачка - на 151/200 його частин.

Відповідно до ст.ст. 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування

На підставі рішення сесії Соколівської сільської ради від 10 червня 2009 року № 1076 ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1200 га та 01 грудня 2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.41-42).

За змістом роз'яснень, що містяться у п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 із змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК.

У ч.4 ст.120 ЗК України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином позивач має право на 49/200 частин приватизованої відповідачкою земельної ділянки, на якій розміщено будинок із господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Невідповідність рішення суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_3 право на 49/200 частин будинку АДРЕСА_1;

- у власності ОСОБА_4 залишити 151/200 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 49/200 частин земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1.

У власності ОСОБА_4 залишити право на 151/200 частину земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді