У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.

суддів: Дем'яносова М.В., Попович О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 014/0031/82/40746, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 105 000 доларів США строком до 19 липня 2017 року, за що сплачує проценти за його користування в розмірі 13,5 % річних.

20 липня 2007 року між кредитором та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 011/0031/21493, за яким виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 11 лютого 2013 року виникла заборгованість у сумі 9 7318,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку становила 777 865 грн 81 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_4, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Чернівці, що належить ОСОБА_5

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 2013 року позовні вимоги банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 92 803,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку становить 741 780 грн 93 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року № 014/0031/82/40746 у розмірі 92 803,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку становить 741 780 грн 93 коп., звернуто стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в м. Чернівці, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги суд апеляційної інстанції виходив із того, що загальний розмір будинку, що є предметом іпотеки становить 255,1 кв. м, а тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього не поширюються.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 20 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на підставі якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 105 000 дол. США строком до 19 липня 2017 року, під 13,5 % за користування кредитним коштами.

На забезпечення виконання вимог кредитного договору між банком та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки (а. с. 21‒26).

У зв'язку з неналежним виконанням вимог укладеного кредитного договору станом на 20 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 92 803,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку становить 741 780 грн 93 коп.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Згідно з п. 38 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, Державний реєстратор вносить зміни до записів Державного реєстру прав у разі допущення технічної помилки; зміни відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта цього права, інші речові права та суб'єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав проводиться державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник указує на те, що загальна площа предмета іпотеки змінилася за рахунок переобладнання та утеплення пінопластом кухні в цокольному поверсі та влаштування пічного опалення на другому поверсі, тому підстав для видачі нового правовстановлюючого документа не було, лише була підстава для внесення змін відомостей про нерухоме майно, що і було зроблено 28 жовтня 2014 року.

Однак, указуючи про те, що загальна площа будинку, який є предметом іпотеки, становить 255,1 кв. м, тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується, апеляційний суд не звернув належної уваги на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2014 року № 30354780 та безпідставно вказав про те, що судом він не береться до уваги як недостовірний, оскільки відомості в ньому щодо площі спірного будинку, 249,3 кв. м, суперечать матеріалам справи.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою яка підлягає застосуванню; не спростував доводи відповідачів, взявши до уваги лише докази надані позивачами.

Суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

С.П. Штелик