АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 в сумі 6172,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 року по 29 січня 2014 рік. Від шлюбу вони мають малолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У січні 2014 р. дитина захворіла вірусними хворобами, які потребують постійного контролю та періодичного здавання аналізів, приймання ліків, що підтверджується висновками лікарів. Крім того, дитина має гастроентерологічне та ортопедичне захворювання, які теж потребують лікування.

На обстеження та лікування дитини в період з 01 січня 2014 р. по 01 вересня 2014 р. було витрачено 7 271,04 грн. Після перенесеного захворювання дитині було рекомендовано санаторно-курортне лікування, яке вона отримала. Вартість путівки була оплачена нею в сумі 1 180,20 грн. В період з 01 вересня 2014 року по 24 листопада 2014 року вона витратила кошти на ортопедичне взуття, лікування дитини внаслідок хвороби та розвиток її здібностей в сумі 3 893,76 грн.

Враховуючи вказані обставини та на підставі ст. 185 СК України просила стягнути з останнього на її користь половину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 6172,50 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 р. він сплачує на користь позивача аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно. Крім цього, в добровільному порядку він бере участь у додаткових витратах на дитину в сумі 500 грн. щомісячно шляхом перерахування коштів на банківську картку позивача. За період з травня 2014 р. ним було сплачено 11 650 грн., з яких: 8500 грн. - аліменти та 3150 грн. - додаткові кошти на утримання дитини.

Вважає, що витрати позивача на ортопедичне взуття на загальну суму 2605 грн. є необґрунтованими, оскільки державою гарантована можливість отримати таке взуття безкоштовно. Витрати на освітні послуги з вивчення англійської мови в сумі 404 грн. не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України.

Зазначив, що належним розрахунком додаткових витрат на утримання дитини є наступний: 12345 грн. - 3009 грн. = 9336 грн.; 9336 грн. :2 =4668 грн.; 4668 грн. - 3150 грн. =1518 грн.

Оскільки з травня 2014 р. його фінансове становище суттєво погіршилось через відсутність стабільного заробітку, зароблених коштів не вистачало на придбання медикаментів для матері та сплату аліментів на дитину, а також у зв'язку з наявним у нього важким хронічним захворюванням - артрозу тазостегнового суглобу, просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2, підтримавши в цілому подану апеляційну скаргу, погодився з судовим рішенням в частині відшкодування половини понесених позивачем витрат на придбання ортопедичного взуття та санаторно-курортне лікування. Пояснив, що має щомісячний дохід від торгівлі на ринку близько 5000 грн. та від здачі квартири в оренду в сумі 2500 грн.

Позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст.12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 р. по 29 січня 2014 р.

Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 25 жовтня 2013 року та до її повноліття.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження стану здоров'я малолітньої дитини сторін позивачем надано належні та допустимі докази: карту відбору в дитячий санаторій, санаторно-курортну карту Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом'янського району м. Києва, довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, рекомендації лікаря-ортопеда, виписки з медичної картки дитини, висновок ЛКК від 19.08.2014 р., рекомендації лікаря-інфекціоніста, висновок спеціаліста гастроентеролога, довідку Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні від 24.09.2014 р. (а.с. 9-13, 17, 20-22, 27,28, 37-44, 114, 121-126, 130, 131 ).

На підтвердження фактичного понесення додаткових витрат на обстеження, лікування, придбання ліків та ортопедичного взуття в сумі 10760,80 грн. позивачем надано належні та допустимі докази (а.с.14,15,18, 19,23 -26, 45,56,62,69,76,80,83, 115-117, 119,120,127-129,132,133).

Відповідач погодився, що після перенесеного в січні 2014 р. вірусного захворювання їх дитина потребувала санаторно-курортного лікування, на яке позивачем було витрачено 1 180 грн. 20 коп. (а.с.5).

Відповідач також погодився з тією обставиною, що їх дитина має плосковальгусну деформацію стоп, у зв'язку з чим потребує забезпечення ортопедичним взуттям. Останній також погодився відшкодувати 50% відсотків вартості такого взуття.

Зважаючи на доведеність понесення позивачем додаткових витрат на утримання дитини, а також згоду відповідача, висловлену в суді апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 50% від вищевказаних витрат, що складає 5970,50 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем було добровільно відшкодовано додаткові витрати на лікування дитини в сумі 3150 грн., а тому сума відшкодування повинна бути відповідна зменшена, є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів бере до уваги ту обставину, що згідно судового рішення з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти в сумі 1000 грн. починаючи з 25 жовтня 2013 р. На дату розгляду справи в рахунок сплати аліментів повинно було бути сплачено 14 000 грн. Разом з тим, згідно наданих відповідачем квитанцій, останнім було перераховано на рахунок позивача лише 11 650 грн.

Відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разу спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Матеріли справи не містять доказів на підтвердження наявності у відповідача хронічного захворювання, а також про те, що він ніс постійні витрати на лікування матері.

Враховуючи пояснення самого відповідача про наявність у нього доходу від заняття підприємницькою діяльністю та здачі майна в оренду, колегія суддів також погоджується з судовим рішенням в частині визначення розміру участі останнього в додаткових витратах на дитину.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що витрати, пов'язані з отриманням освітніх послуг з вивчення англійської мови в державному дошкільному навчальному закладі «Ялинка» №692 в сумі 404 грн., не є витратами, викликаними розвитком особливих здібностей дитини.

Доказів на підтвердження наявності у дитини особливих здібностей у вивченні іноземної мови матеріали справи не містять, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню на підставі ст.185 СК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року в частині стягнення витрат за отримання додаткових освітніх послуг з вивчення англійської мови в сумі 202 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з цим зменшити загальну суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з суми 6 172,50 грн. до суми 5970,50 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/3683/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.