Справа № 136/53/15-ц Провадження № 22-ц/772/986/2015Головуючий в суді першої інстанції Мочульська Л. Т.
Категорія 23Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "11" березня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Пащенко Л.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» про припинення договору оренди земельної ділянки,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Турбівське» про припинення договору оренди земельної ділянки. Посилається на те, що 22.09.2009 року між ним та ПАТ «СГП Турбівське» було укладено договір оренди земельної ділянки (паю) за НОМЕР_1/13 з терміном на п'ять років, яка належить йому на праві власності. ПАТ «СГП «Турбівське», як орендар взяло на себе обов'язки своєчасно самостійно зареєструвати даний договір оренди згідно закону.

22 вересня 2014 року закінчився п'ятирічний термін дії даного договору оренди. 07.08.2014 року ОСОБА_2 завчасно на адресу товариства направив лист-повідомлення про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення 22.09.2014 року, оскільки він має намір самостійно використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами. Однак, ПАТ «СГП «Турбівське» в особі голови правління Дмитрука В.М. заперечив проти закінчення дії договору оренди та повернення земельної ділянки в добровільному порядку, оскільки за їх баченням дія даного договору припиняється 16.05.2016 року, тобто по закінченні п'яти років з моменту його реєстрації 16.05.2011 року.

У зв'язку з цим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив визнати припиненим вказаний договір оренди землі та зобов'язати товариство повернути йому його земельну ділянку за НОМЕР_1 загальною площею 3,3897, що розташована на території Турбівської сільської ради, згідно з актом прийому-передачі у придатному стані для подальшого використання за цільовим призначенням.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 22.09.2009 року в смт. Турбові Липовецького району Вінницької області між ОСОБА_2 з однієї сторони та САТ «Турбівське» в особі керівника - голови правління Дмитрука В.М. - з іншої, стосовно оренди земельної ділянки НОМЕР_1, площею 3,3897 га, кадастровий номер 030001022, що належить позивачеві згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №782349, виданого 29.12.2008 року Липовецькою районною державною адміністрацією, - припиненим в зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Зобов'язано ПАТ «Турбівське» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку НОМЕР_1, площею 3,3897 га, кадастровий номер 030001022, що належить йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №782349, виданого 29.12.2008 року Липовецькою районною державною адміністрацією.

Стягнуто з ПАТ «Турбівське» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 243,60 грн. (а.с.62 - 63).

В апеляційній скарзі відповідач у справі ПАТ «СГП «Турбівське» просить рішення суду першої інстанції від 10 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.65-68).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника - відповідача у справі ПАТ «СГП «Турбівське» - Гнатюк Ю.С. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 782349, виданого 29.12.2008 року Липовецькою районною державною адміністрацією, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 3,3897 га, яка розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької об ласті.

22.09.2009 р. між позивачем та відповідачем (раніше - САТ «ТУРБІВСЬКЕ») в особі керівника - голови правління Дмитрука В.М., було укладено договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 площею 3,3897га, який був зареєстрований у Липовецькому районному відділі Держкомзему 16.05.2011 року. Відповідно до умов договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

У п. 3.1 договору оренди землі НОМЕР_1/15 від 22.09.2009 р. сторони встановили, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Цей договір не був нотаріально посвідчений. На підставі цього договору сторони 22.09.2009 р. склали акт приймання-передачі об'єкту оренди, згідно з яким орендарю була передана у користування спірна земельна ділянка. Зазначений акт прийому-передачі був підписаний сторонами та скріплений печаткою САТ «Турбівське». Також встановлено і не заперечувалося відповідачем, що до теперішнього часу останній користується цією земельною ділянкою, відмовляється її звільнити та повернути позивачеві.

Таким чином, місцевий суд враховуючи вимоги ст.. ст.638, 640, 763 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Порядок реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. №2073, а також те, що сторони досягли усіх умов щодо передачі відповідачу у п'ятирічне користування земельної ділянки, що належить на праві власності позивачеві і у цей же день земельна ділянка була передана орендарю в користування, якою він користується більше 5 років, хоча строк договору оренди сплив 22.09.2014р., прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання договору оренди припиненим в зв'язку з закінченням терміну його дії є законними та обґрунтованими , у зв'язку з чим, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві спірну земельну ділянку. Доводи відповідача про те, що строк дії оренди має обчислюватись не з дня укладення договору, а з дня його державної реєстрації, тобто, з 16.05.2011 року судом не було прийнято до уваги.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як було встановлено ході розгляду справи, позивач ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯЖ № 782349 від 29.12.2008 року є власником земельної ділянки з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3897 га., розташованої на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області.

22.09.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (паю) за НОМЕР_1/13 з терміном на п'ять років, яку відповідно до акту приймання-передачі об'єкта оренди 22.09.2009 року передано відповідачеві.

Проте, даний договір оренди землі був зареєстрований у Липовецькому районному відділі Держкомзему лише 16.05.2011 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 05.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та договором оренди.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору ( стаття 15 Закону України "Про оренду землі").Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років ( стаття 19 Закону України "Про оренду землі").

Зі змістом вказаної норми кореспондуються і приписи пункту 1 статті 763 ЦК України, відповідно до якої договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено.

За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК, ЦК та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Тобто, державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначений сторонами дії договору свідчить лише про правомірне, договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки відповідно до зазначених норм ЗК, ЦК інших Законів України, а не про момент укладання зазначеного договору.

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Відповідно до пункту 17.2 укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди землі, набуваються після відповідної його державної реєстрації.

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивач ОСОБА_2 як орендодавець та відповідач ПАТ «СГП «Турбівське» як орендар, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди земельної ділянки, в тому числі й щодо строку його дії (5 років), скріпивши 22 вересня 2009 року цей договір своїми підписами, що і є моментом укладення цього договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Наслідки припинення договору оренди землі визначені законодавцем у ст. 34 Закону України «Про оренду землі».

Згідно вказаної правової норми у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок.

Згідно з ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

За положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Зазначеною нормою визначено порядок продовження договору оренди та зобов'язання учасників такого договору щодо здійснення певних дій задля продовження або припинення дії договору.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами у справі те, що 07.08.2014 року ОСОБА_2 на адресу ПАТ «СГП «Турбівське» направив лист-повідомлення про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення 22.09.2014 року, оскільки він має намір самостійно використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами.

22 вересня 2014 року згідно п.3.1 укладеного договору оренди землі від 22.09.2009 р. п'ятирічний термін дії даного договору закінчився.

Однак, отримавши від ОСОБА_2 такий лист-повідомлення, ПАТ «СГП «Турбівське» в особі голови правління Дмитрука В.М. заперечує проти закінчення дії договору оренди та повернення земельної ділянки в добровільному порядку, оскільки за їх баченням дія даного договору припиняється 16.05.2016 року, тобто по закінченні п'яти років з моменту його реєстрації ними 16.05.2011 року.

Також встановлено, що орендар ПАТ «СГП «Турбівське», який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, не повідомив про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними нормами матеріального права, що регулюють спірні відносини, які виникли між сторонами, а тому встановивши, що укладений між орендодавцем - позивачем ОСОБА_2 та орендарем - відповідачем ПАТ «СГП «Турбівське» 22 вересня 2009 року договір оренди належної позивачу земельної ділянки вже припинився в зв'язку з закінченням п'ятирічного строку, на який його було укладено, а орендар не скористався своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк (поновлення договору оренди землі), обґрунтовано задовольнив заявлені позивачем вимоги та з метою захисту його порушених прав землевласника визнав укладений договір оренди землі припиненим та зобов'язав відповідача - ПАТ «СГП «Турбівське» повернути позивачу належну йому земельну ділянку, яку відповідач продовжує використовувати без законних для цього правових підстав.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача про те, що спірний договір оренди належної позивачу земельної ділянки є укладеним з моменту його державної реєстрації, тобто 16 травня 2011 року, а тому строк його дії ще не сплив, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки відповідно до вищезазначених положень договору оренди земельної ділянки та Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. О.В. Ковальчук

Л.В. Пащенко

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний