У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,Завгородньої І.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до держави Україна, Державної казначейської служби України, прокуратури Боелградського району Одеської області, Болградського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури, за касаційними скаргами Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області та ОСОБА_6 на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути на його користь з Державного Казначейства України майнову шкоду в розмірі 6 308 445 грн 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 000 грн, а всього - 16 308 445 грн 50 коп. за рахунок Державного бюджету України - шляхом списання на його користь вказаної суми з відповідного казначейського рахунку.

Зазначав, що він незаконно був обвинувачений у скоєнні злочину у межах кримінальної справи № 720020060, незаконно утримувався тривалий час під вартою, після чого ще тривалий час незаконно перебував на підписці про невиїзд, що завдало йому моральної шкоди та матеріальних збитків.

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 суму грошової компенсації майнової шкоди в розмірі 37 758 грн та моральної шкоди 500 000 грн, а всього в сумі 537 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2014 року заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2014 року в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 суму грошової компенсації майновоної шкоди в розмірі 37 758 грн скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі прокуратура Одеської області просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 04 липня 2002 року слідчим відділом Болградського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яка згодом була перекваліфікована на ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до протоколу від 22 липня 2002 року у підозрі у скоєнні злочину ОСОБА_6 було затримано (а. с. 24, т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2005 року було скасовано вирок Приморського районного суду Одеської області про визнання ОСОБА_6 винними у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, а також ОСОБА_6 був звільнений з-під варти з зали судового засідання, і йому було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд.

Підписка про невиїзд продовжувалася до 28 березня 2011 року, тобто до закриття кримінальної справи.

Постановою слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 28 березня 2011 року закрито кримінальну справу № у зв'язку із недоведеністю участі ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ст. ст. 15, 26, 27, ч. 5 ст. 191, ст. ст. 26, 27, ч. 5 ст. 191, ст. ст. 26, 27, ч. 5 ст. 191 КК України (а. с. 5−7, т. 1).

Таким чином, судами встановлено, що в межах вищевказаної кримінальної справи, яка була порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і яка неодноразово була перекваліфікована, ОСОБА_6 перебував під вартою протягом двох років шести місяців та дев'ятнадцяти днів, а саме: з 22 липня 2002 року до 10 лютого 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 протягом 103 місяців незаконно перебував під слідством, а тому має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, яка була йому заподіяна у зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі − Конвенція) кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 5 Конвенції гарантує право потерпілого від арешту або затримання відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК України під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Отже, тривалість досудового слідства та судового розгляду протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду, зокрема, моральну.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі − Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2, п. 5 ст. 31 Закону, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину громадянин має право на відшкодування моральної шкоди.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з п. 9 роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити із такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, яка була йому заподіяна у зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд правильно виходив з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення.

Згідно з п. 1.3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України від 04 лютого 2008 року № 39 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 лютого 2008 року за № 110/14801, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у державному бюджеті на цю мету.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг та вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Установивши, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, та керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Одеської області та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня А.В. Маляренко