АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

судді Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

з участю ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Зазначав, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, визнано мирову угоду, відповідно якої ОСОБА_4 зобов»язаний повернути ОСОБА_1 борг в сумі 199500 грн., що еквівалентно 25000 доларам США, не пізніше 26 грудня 2013 року.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов»язання, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача борг в сумі 323750 грн., та три проценти річних в сумі 8195 грн. 75 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2014 року позов задоволено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського

№22ц-175 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.І.

Категорія: 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2014 року скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України та вважав встановленим невиконання ОСОБА_4 зобов»язання повернути ОСОБА_1 борг в сумі 25000 доларів США.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу визнано мирову угоду, за змістом якої ОСОБА_4 зобов»язаний повернути ОСОБА_1 борг в сумі 199500 грн., що еквівалентно 25000 доларам США, не пізніше 26 грудня 2013 року.

Пославшись на правила, встановлені ст.625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на ОСОБА_4, який прострочив виконання грошового зобов»язання, обов»язку з сплати трьох процентів річних в сумі 8195 грн. 75 коп.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення з ОСОБА_4 боргу, зазначав визнання мирової угоди ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, яка за своєю правовою природою є правочином, що підлягає обов'язковому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки не тільки процесуальні, але й матеріальні. До мирової угоди застосовуються основні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже, мирова угода - це цивільно-правове зобов'язання та до нього застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, за якою сторони досягли згоди, що за розпискою від 15 травня

2006 року в межах позову щодо отримання позики в розмірі 40000 доларів США поверненню підлягає 199500 грн., що еквівалентно 25000 доларів США, які ОСОБА_5 зобов»язується повернути не пізніше 26 грудня 2013 року (а.с.5).

Відповідно до ст.208 ЦПК України судові рішення викладаються у формі ухвал та рішень.

Згідно зі ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України, ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 цього Закону).

Відповідно до ст.3 цього Закону, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом. Виконавчими документами є такі документи, що відповідають вимогам, зазначеним у ст.19 цього Закону.

Згідно зі ст.24 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.175 ЦПК України, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Стаття 210 ЦПК України визначає, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з вступної частини, описової частини, мотивувальної частини та резолютивної частини із зазначенням висновку суду та строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, ухвала про визнання мирової угоди може бути виконавчим документом та підлягає виконанню у випадку, якщо її резолютивна частина відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином судом першої інстанції неправильно застосовано положення статей 1046-1050 ЦК України, які не підлягають застосуванню до правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з виконання зобов»язання з мирової угоди, затвердженої ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Тому рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2014 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 323750 грн. з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

У такому разі відсутні підстави для покладення на ОСОБА_4 обов»язку сплатити ОСОБА_4 борг в сумі 323750 грн.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пуктом 2 мирової угоди затвердженої, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, ОСОБА_5 зобов»язався повернути ОСОБА_1 199500 грн., що еквівалентно 25000 доларів США, не пізніше 26 грудня 2013 року.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, тобто є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у

постанові № 6-113 цс 14 від 1 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З огляду на наведене судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних в сумі 8195 грн. 75 коп. ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 щодо закриття провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд за своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, зазначав визнання мирової угоди ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, яка є правочином.

Тобто ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, проте підстави вказаного позову є інші.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 323750 грн. та судового збору в сумі 3320 грн. скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: