Справа № 169/164/14-ц
Провадження № 2/169/1/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Турак О.В.

при секретарі Луцик Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шумейка В.В.

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Турійського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання дій незаконними та визначення розміру заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ВДВС Турійського РУЮ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання дій незаконними та визначення розміру заборгованості за аліментами.

Позов обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у ВДВС Турійського РУЮ перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки в розмірі 1/3 частини доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 липня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно відповіді Ковельської ОДПІ від 08 листопада 2013 року №631/10/13-014 загальна сума доходу згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік склала 698 630.00 грн., з якої, на думку позивача, слід визначати розмір аліментів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати незаконними дії відповідача в частині визначення заборгованості за аліментами за 2012 рік; визначити заборгованість по аліментах ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року в сумі 219 260.27 грн.

Відповідач - ВДВС Турійського РУЮ у запереченні на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки в даному випадку їй слід було оскаржувати дії державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України, а не звертатись до суду із позовною заявою. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що розрахунок аліментів підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік проведений ним, виходячи із сум, зазначених у Книзі обліку доходів з урахуванням витрат, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, сплачених податків і зборів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні визнавши ту обставину, що загальна сума його доходу за 2012 рік склала 698 630.00 грн., ствердив, що розмір аліментів слід обчислювати із суми його доходу з урахуванням витрат, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, сплачених податків і зборів, яка, згідно його розрахунків, складає 676 306 грн., та сума доходу відповідно 22324 грн.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Турійського РУЮ перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки в розмірі 1/3 частини доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 липня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 є підприємцем (Т.1, а. с. 59), та перебуває на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку становить 20% (ІІ група), що стверджується свідоцтвом платника єдиного податку (Т.1. а. с. 60).

08 листопада 2013 року державним виконавцем ВДВС Турійського МУЮ проведений перерахунок заборгованості за аліментами, відповідно до якого за період з січня по грудень 2012 року нараховано аліментів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в розмірі 12843.04 грн., сплачено 18648.01 грн., переплата 5809.97 грн. (Т.1, а.с. 5).

Як слідує із вказаного перерахунку, пояснень державного виконавця в судовому засіданні, розрахунок проведений згідно звіту про здійснені відрахування та виплати підприємця ОСОБА_4, акту перевірки вірності стягнення аліментів від 04 листопада 2013 року, Книги обліку доходів, відповідно до яких аліменти нараховувались, виходячи із суми доходу підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік 22324 грн.: І квартал 7808 грн., ІІ квартал 7467 грн., ІІІ квартал 8396 грн., ІV квартал - 1346 грн. При цьому аліментів нараховано та сплачено 12000 грн. (по 3000 грн. за кожен квартал 2012 року) (Т.1, а. с. 13, 16).

Разом з тим, згідно податкової декларації єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 його сума доходу за 2012 рік склала 698630 грн. (Т.1, а. с. 86-87).

У силу положень ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у постанові пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб".

Відповідно до п.п. 16 п. 1 Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об'єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства.

Пунктом 13 вказаної Постанови передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ГК України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником. (п. 14.1.27 ст. 14 ПК України).

Таким чином, доводи державного виконавця та платника аліментів ОСОБА_4 щодо врахування сплачених податків та документально підтверджених витрат від підприємницької діяльності при визначенні розміру заборгованості по аліментах з доходів від підприємницької діяльності є обгрунтованими, оскільки грунтуються на вищенаведених нормах законодавства.

Відповідно до висновку №7374 судово - економічної експертизи, що складений Волинським відділенням Науково - дослідного інституту судових експертиз 24 грудня 2014 року за матеріалами даної цивільної справи, документально підтверджений розмір витрат підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, згідно наданих первинних документів становить 125200.48 грн., а розмір його доходу за 2012 рік, виходячи із задекларованої ним загальної суми доходу 698630 грн. після утримання податків та за відрахуванням витрат, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, становить 573429.52 грн. (Т.ІV, а. с. 15-20).

Згідно з ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як видно з відомості експертного дослідження сум витрат підприємця ОСОБА_4, пов'язаних із провадженням господарської діяльності підприємця за 2012 рік, що є додатком №1 до висновку експерта (Т.ІV, а. с. 21-43), до витрат підприємця ОСОБА_4, пов'язаних із провадженням господарської діяльності підприємця за 2012 рік, експертом не включено, зокрема, витрати підприємця ОСОБА_4 на виплату заробітної плати працівникам на загальну суму 82566.81 грн. (6099.15 грн. + 5897.02 грн. + 5666.46 грн. + 7275.10 грн. + 9517.39 грн. + 6618.41 грн. + 8667.14 грн. + 6916.19 грн. + 6777.30 грн. + 6521.45 грн. + 6260.80 грн. + 6350.40 грн.), оскільки відсутня відомість щодо її виплати.

Суд не погоджується з такими доводами експерта, оскільки витрати підприємця ОСОБА_4 на виплату заробітної плати працівникам підтверджені іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, відомостями нарахування заробітної плати працівникам, з якими підприємцем ОСОБА_4 укладені трудові договори про використання їх найманої праці саме у 2012 році (Т І, а. с. 63-85, 103-119), податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку підприємця ОСОБА_4 форми №1 ДФ за І-ІV квартали 2012 року (Т.І, а. с. 88-92).

Таким чином, на думку суду, документально підтверджений розмір сплачених податків та витрат підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, згідно наданих первинних документів становить 207767.29 грн. (125200.48 грн. + 82566.81 грн.), а розмір його доходу за 2012 рік, виходячи із задекларованої ним загальної суми доходу 698630 грн. після утримання податків та за відрахуванням витрат, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності, становить відповідно 490862.71 грн. (698630 грн. - 207767.29 грн.).

Інші докази на підтвердження суми доходів та витрат підприємця ОСОБА_4 не прийняті судом, оскільки надані з порушенням ч.2 ст. 27 ЦПК України. Так, при вирішенні питання про призначення у справі судової експертизи ОСОБА_4 ствердив, що надав суду усі докази на підтвердження витрат, понесених ним на здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік.

Таким чином, враховуючи те, що 1/3 частка від вказаної суми доходу підприємця ОСОБА_4 за 2012 рік становить 163620.90 грн. (490862.71 грн. /3), а 1/3 частка від доходів, отриманих ОСОБА_4 у ТзОВ «Олімп» становить 5031.61 грн., що сторонами не оспорюється, з урахуванням 18648.01 грн. сплаченої суми аліментів у 2012 році, розмір заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року становить 150004.50 грн. (163620.90 грн. + 5031.61 грн. - 18648.01 грн.).

Статею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій експертів, спеціалістів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів).

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Доводи державного виконавця про те, що при визначення розміру аліментів він враховував доходи ОСОБА_4, одержані ним від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік в сумі 22324 грн., що зазначені у Книзі обліку доходів, не прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Порядком ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженим наказом Мінфіну України від 15.12.2011 року № 1637, установлено, що така книга ведеться фізичними особами - підприємцями, що обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої і другої груп, а також платниками єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, у якій щоденно, за підсумками робочого дня, відображають отримані доходи.

Тобто записи до цієї книги виконуються безпосередньо фізичною особою-підприємцем без будь-якого контролю з боку фіскальних органів щодо дійсності цих записів.

Враховуючи викладене, зазначена Книга не може бути єдиним і беззаперечним доказом розміру витрат суб'єкта підприємницької діяльності.

Крім того, із Книги обліку доходів (Т.І, а. с. 93-102), пояснень ОСОБА_4 в судовому засіданні слідує, що в графі 3 зазначеної Книги він вказував його витрати як підприємця, пов'язані із придбанням товарів (робіт, послуг), тоді як вищевказаним Порядком ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, не передбачено декларування витрат, пов'язаних із провадженням господарської діяльності підприємця.

Не заслуговують на увагу суду також доводи відповідача про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки в даному випадку їй слід було оскаржувати дії державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України, а не звертатись до суду із позовною заявою, оскільки відповідно до п.26 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання ними судових рішень у цивільних справах» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатись у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання дій ВДВС Турійського РУЮ щодо визначення заборгованості за аліментами ОСОБА_4 за 2012 рік незаконними та визначення заборгованості по аліментах ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року в сумі 150004.50 грн.

В решті позову слід відмовити, оскільки доводи позивача про визначення розміру аліментів без урахування сплачених підприємцем ОСОБА_4 податків та понесених витрат на здійснення підприємницької діяльності є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача 487.20 грн. судового збору.

Керуючись ч.4 ст. 195 СК України, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146, ст.ст. 57-60, 88, 110, 118-119, 209-212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Турійського районного управління юстиції в частині визначення заборгованості за аліментами ОСОБА_4 за 2012 рік.

Визначити розмір заборгованості за аліментами ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року в сумі 150004.50 грн. (сто п'ятдесят тисяч чотири грн. 50 коп.).

В решті позову відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Турійського районного управління юстиції на користь ОСОБА_1 487.20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/

Суддя Турійського районного суду О.В. Турак