Номер провадження: 22-ц/785/3597/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А.

- Черевко П.М.

при секретарі - Фабіжевській Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів за серпень-листопад та грудень 2014 року в сумі 7 800 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

19 листопада 2014 року позивачка звернулась з зазначеним позовом до суду, який уточнила 05 лютого 2015 року та 17 лютого 2015 р (а.с.71,114). Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що на підставі рішення суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15.07.2009р. по 01.01.2011р. та з 27.09.2012р. по 13.01.2023р. ОСОБА_4 допускав прострочення по сплаті аліментів, у зв'язку із чим з нього належить стягнути неустойку за серпень-листопад та грудень 2014 року в сумі 7 800 грн. та моральну шкоду.

Відповідач позов визнав частково, вказуючи, що з його вини не були сплачені аліменти за 12 днів в грудні 2014 р., у зв'язку з чим він згоден сплатити неустойку в розмірі 480 гривень. В іншій частині позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням суду першої інстанції від 18 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення виплати аліментів за грудень 2014р. у сумі 480,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення неустойки за несплату аліментів у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги виходив з того, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року відповідач був звільнений від сплати аліментів з 04 квітня 2014 року на утримання ОСОБА_5, який знаходиться на його утриманні , та визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , таким, що не підлягає виконанню з 04 квітня 2014 року. Таким чином, відповідно до вказаного рішення не підлягали сплаті аліменти починаючи з 04 квітня 2014 року, у наслідок чого утворилась переплата в сумі 10 000 грн., яку необхідно було зарахувати в рахунок сплати аліментів на майбутнє на доньку ОСОБА_6 : з вересня 2014 р. - листопад, грудень 2014 р. та січень 2015 р. Виходячи з викладеного суд першої інстанції вважав, що позивач не сплачував аліменти на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014 року, у зв'язку з чим відсутня його вина в несплаті аліментів за вказаний термін.

Судова колегія вважає, що вказаний висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р., передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Судовою колегією встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 2000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 р. по 01 січня 2011 р.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року було скасовано в частині обмеження строку стягнення аліментів до 01 січня 2011 року. Ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у вказаній в рішенні сумі за період з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням фактично сплачених сум.

03 червня 2013р. Малиновським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів.

Постановою від 10.06.2013р. державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № В-4/600.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17 липня 2014 р. позов було задоволено частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляду справи мешкає з батьком, ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на його утриманні. Звільнено ОСОБА_4 з 04 квітня 2014р. від сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, які стягнуті з 27 вересня 2012 року відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року по справі № 2 - 1555/2010. Визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2013р. № 2-1555/2010 в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04.04.2014р. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 643,00 грн. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2014р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішення набрало чинності.

09 грудня 2014р. рішенням апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014р. скасовано. Ухвалене нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції, що відповідач пропустив строк сплати аліментів з поважних причин у зв'язку з тим, що було ухвалене заочне рішення від 17 липня 2014 року, відповідно до якого він був звільнений від сплати аліментів на утримання сина та був скасований виконавчий лист, не відповідає нормам права.

Так, відповідно до ст. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконання судових рішень покладено на державну виконавчу службу, посадови особи якої проводять дії щодо реалізації судових рішень. У даному випадку відповідач повинен був у відповідності до закону звернутися до державного виконавця, який в відповідності до Закону зобов'язаний був провести виконавчі дії щодо перерахунку аліментів та вирішити питання про стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання сина відповідно до рішення суду від 17 липня 2014 р. У зв'язку з тим, що відповідач таких дій не провів судова колегія вважає, що відповідач без поважних причин не сплачував аліменти на утримання дітей. Судова колегія вважає, що ухвалення заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 липня 2014р. не є поважною причиною несплати відповідачем аліментів на утримання дітей.

Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів складає: серпень 2014 року -60 днів (сума аліментів сплачена 31 жовтня 2014 року ), вересень 2014 року-72 дні (заборгованість погашена 12 грудня 2014 р.), жовтень 2014 року-30 днів (заборгованість погашена 12 грудня 2014 р. ), листопад 2014 року - 11 днів (заборгованість погашена 12 січня 2015 р.).

Сума аліментів, яка підлягає сплаті відповідачем на утримання двох дітей складає 4 000 грн.

Таким чином, заборгованість за: серпень 2014 р. 4 000 грн. :100х60 день =2400 грн.;

вересень 2014 р. 4000 грн.: 100 х 72 день = 2 880 грн.;

жовтень 2014 р. 4000 грн.: 100 х 41 день = 1640 грн.;

листопад 2014 р. . 4000 грн.: 100 х 21 день = 440 грн.;

грудень 2014 р. . 4000 грн.: 100 х 41 день = 1640 грн.;

а всього загальна сума неустойки складає 7800 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки в відповідності до ст. 196 ч.1 СК України.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, в задоволенні яких відмовив суд першої інстанції , позивачка рішення не оскаржувала.

В відповідності до ст. 88 ЦПК України на користь позивачки підлягають сплаті понесені судові витрати.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 1, 4, ст.. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2015 року- скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 неустойку за прострочення виплати аліментів за серпень-листопад та грудень 2014 року в сумі 7 800 грн. та судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції 243,60 грн. та апеляційної інстанції 121 грн. 80 коп.

Решту позивних вимог залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

П.М. Черевко

І.А. Артеменко