Справа № 441/2189/13 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/783/243/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Копняк С.М.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Городоцької районної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Городоцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2014 року в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (в інтересах її та неповнолітнього сина - ОСОБА_8) про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу (на підставі договору іпотеки № Є/V 3734/1 від 25.04.2008р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код. ) з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, в рахунок погашення за кредитним договором № Є/V 3734/1 від 25.04.2008р. в розмірі 53692,40 доларів США, що становить 429 002 грн. 28 коп., виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з неповнолітнім сином ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та в зустрічному позові ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Городоцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору іпотеки № Є/V 3734/1 від 25.04.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Городоцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за №451 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови в позовних вимогах банку оскаржило Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та вважає, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що неправильне тлумачення правових категорій і понять судом першої інстанції призвело до неправильного встановлення та оцінки доказів та їх наслідків, і, своєю чергою, призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт стверджує, що Закон України "Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року набрав чинності 07.06.2014 року, а позовна заява подана до суду ще в січні 2014 року.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачами не надано доказів, що у них відсутнє інше житло, а тому умови Закону України "Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути застосований.

Апелянт просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в позовних вимогах ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та задовольнити в цій частині позовні вимоги в повному обсязі, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

З урахуванням того, що рішення в іншій частині не оскаржується, колегія суддів не входить в обговорення його законності в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи встановлено, що 21.04.2008р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № Є/V3734 від 21.04.2008р., за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 70000 доларів США зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном погашення 22.04.2013р.

Виконання кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 25.04.2008р., укладеного між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4

12.11.2009 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № Є/V3734/1 від 21.04.2008р., умовами якої строк дії кредитного договору продовжено до 20.11.2019р.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що станом на 15.10.2013р. заборгованість за кредитним договором становить 53692,40 доларів США, що за курсом НБУ становить 429002,28 грн..

Розмір заборгованості та її складові відповідачами не оспорюються.

Оскільки позичальник не виконав взятих на себе зобов'язань по своєчасному погашенню заборгованості, банк просив про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, площею 43,1 кв.м., як на заставне майно, яким забезпечено зобов'язання відповідача перед позивачем.

Відповідно до ст.ст. 546, 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Приписами ст.1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з нормами ст.589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Проте, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 7 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що стягнення на предмет іпотеки фактично зумовлене невиконанням боржником своїх зобов'язань, які забезпечені іпотекою, що дає підставу іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, однак, у зв'язку з прийняттям Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", таке стягнення під час дії мораторію є неможливим.

Посилання апелянта щодо неможливості застосування вищевказаного закону на тій підставі, що відповідачами не надано доказів відсутності іншого житла не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції здійснено запит про надання інформації з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно(а.с.228,229).

У відповідь на запит надано інформаційні довідки, з яких вбачається, що іншого нерухомого майна у ОСОБА_3 немає, а відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, використовується як місце постійного проживання відповідача та є єдиним житловим майном, яке перебуває у його власності, що виключає можливість звернення на нього стягнення на теперішній час у відповідності до вищевказаної норми закону про мораторій.

Доводи апелянта щодо непоширення норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на дані правовідносини у зв'язку з тим, що позов подано раніше, ніж набув чинності закон, не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 4 Закону зазначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а відтак, на час вирішення спору судом першої інстанції зазначений закон уже діяв, тому суд, проаналізувавши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, правильно відмовив в позові ПАТ Комерційний банк "Приватбанк".

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Копняк С.М.