Номер провадження: 22-ц/785/3018/15
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

за участю: прокурора Галактіонової О.А. в інтересах ОСОБА_2

за участю: представника ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_11 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_12, який діє в інтересах ОСОБА_10 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 20 вересня 1996р. її донька ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_8 6000 доларів США під 5 % річних строком на один рік ( до 20 вересня 1997 року).

У вказаний період її донька працювала у Болгарії та пересилала їй гроші для погашення боргу перед ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_4. помер її чоловік ОСОБА_13, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 запропонував їй допомогу з приводу оформлення спадщини і познайомив з ОСОБА_14, яка в свою чергу, запропонувала їй оформити на її ім'я довіреність на представництво її інтересів при оформленні спадщини, що нею і було зроблено.

30 березня 2005р. вона дізналась, що 12 грудня 1996р. належна їй квартира на підставі довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_14, була незаконно продана від її імені, ОСОБА_10.

18 травня 2006р. ОСОБА_10, незважаючи на те, що в суді стосовно квартири розглядався позов позивачки про визнання правочину недійсним, незаконно уклала договір іпотеки із ОСОБА_7 у забезпечення договору позики.

ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_10 померла, після її смерті спадкоємцем став ОСОБА_9

Також посилалась на те, що її родина продовжувала проживати у спірній квартирі, із якої її незаконно виселив ОСОБА_7 та ОСОБА_9, лише 24 серпня 2013р. На протязі цього часу вона платила за комунальні послуги, ні куди з квартири не виїжджала, нікому квартиру не передавала, та іншого житла у неї немає. Ніяких грошей ні від ОСОБА_14, ні від будь - кого не отримувала. ОСОБА_10 у квартирі ні коли не проживала, не вселялася та не користувалася квартирою. Вартість квартири зазначена 5500грн., що не відповідає її дійсної вартості.

ОСОБА_2 з позовом до суду звернулася у квітні 2005р., який був незаконно 13 вересня 2011р. залишено судом без розгляду.

Враховуючи, уточненні позовні вимоги, просила визнати частково недійсною довіреність від 25 жовтня 1996р., видану на ім'я ОСОБА_14, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною Е.А., в частині повноважень щодо управління та розпорядження усім належним їй майном та визнати недійсним договір купівлі - продажу АДРЕСА_1, укладений 12 грудня 1996р. між ОСОБА_14 та ОСОБА_10

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав договір купівлі - продажу АДРЕСА_1, який укладено 12.12.1996р. між представником позивача ОСОБА_14 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Рюміною Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 13146 - недійсним.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_12, який діє в інтересах ОСОБА_10 просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013р. скасувати в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу АДРЕСА_1, який укладено 12.12.1996р. між представником позивача ОСОБА_14 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Рюміною Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 13146, в іншій частині рішення суду залишити без змін, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилався на те, що 12 грудня 1996р., в день підписання спірного договору ОСОБА_2 особисто отримала від ОСОБА_10 грошові кошти та попросила ОСОБА_14 укласти договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на неможливість прибуття до нотаріуса для підписання договору та зазначивши, що у ОСОБА_14 є відповідна довіреність №10983 від 25 жовтня 1996р., засвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Рюміною Е.А.

Таким чином, ОСОБА_2 знала про укладання спірного договору купівлі-продажу в день його укладання, а не з 30 березня 2005р., як стверджує позивач, в зв'язку з чим відповідач вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2014р., рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014р., ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2014р. скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Прокурор в порядку ст. 121 Конституції України, ч. 2 ст. 45 ЦПК України, ч. 2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» заявив про вступ у справу для представництва інтересів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка через фізичний стан не має можливості самостійно захищати свої порушені права та реалізовувати процесуальні повноваження.

Представник ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, у задоволенні вимог позивачу відмовити.

Під час нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник прокуратури Одеської області Галактіонова О.А., представники: ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_2 надала до апеляційного суду Одеської області письмові заперечення, в яких підтримала позов та просила рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу, просили розглянути справу у їх відсутність(а.с.119 т.2).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на те, що позивачка ОСОБА_2 згоди на продаж належної їй квартири не надавала, постійно проживала в ній, а тому правові наслідки, передбачені договором купівлі-продажу щодо передачі майна не наступили. Також ОСОБА_2 була введена в оману, підписала довіреність на ім'я ОСОБА_14 з метою допомоги в оформленні свідоцтва про право власності після смерті чоловіка, а не з метою продажу квартири, яка є єдиним для неї житлом, іншого житла вона не має.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Суд правильно дійшов до висновку про те, що правовідносини сторін регулюються ЦК України в редакції 1963р., оскільки правовідносини сторін виникли під час укладання договору купівлі - продажу, а саме - 12 грудня 1996р.

Згідно ст.58 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення спірного договору, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадянської організації.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2 та ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 серпня 1993р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів(а.с.4,8 т.3).

20 вересня 1996р. донька позивача - ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_8 6000 доларів США під 5 % щомісячно, які зобов'язалась повернути у строк до 20 вересня 1997р., про що видала розписку. З грудня 1996р. позивач ОСОБА_2 повертала ОСОБА_8 позичені її донькою кошти, а 08 вересня 1997р. ОСОБА_8 написав розписку, з якої вбачається, що грошові кошти за позикою отримав у повному обсязі та претензій не має (а.с.8-10 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4. помер чоловік позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_13, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки спірної АДРЕСА_1.

У той же час ОСОБА_8 запропонував позивачу допомогу в оформленні спадщини та залучив до цього свого знайому юриста ОСОБА_20., на ім'я якої ОСОБА_2 25 жовтня 1996р. видала довіреність з правом управління та розпорядження всім належним їй майном(а.с.327 т.1).

Проживаючи у вищевказаній квартирі, у березні 2005р. ОСОБА_2 випадково дізналася про те, що 09 грудня 1996р. ОСОБА_14 на підставі зазначеної довіреності оформила спадщину на 1/2 частину спірної квартири на її ім'я, при цьому про вчинені дії її не повідомила, правовстановлюючі документи їй не передала і без її згоди та волевиявлення 12 грудня 1996р. уклала від її імені договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_10 - донькою ОСОБА_8(а.с.13-14 т.3).

Про факт відчуження спірної квартири ОСОБА_14 її не повідомила, грошей за продаж квартири не передавала, у свою чергу квартира «покупцю» не передавалася, оскільки вона продовжувала безперервно проживати в ній разом зі своєю родиною, сплачувала комунальні платежі та користувалася квартирою, як власник житла до 23 серпня 2013р.

Між тим, 02 жовтня 2002р. спірна квартира була подарована ОСОБА_10 своїй матері ОСОБА_10, яка 18 травня 2006р. уклала договір іпотеки вказаної квартири зі ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 померла(а.с.139 т.2 т.).

Суд першої інстанції, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 згоди на продаж належної їй квартири не надавала, постійно проживала в ній, не передавала квартиру новому власнику, а тому правові наслідки, передбачені договором купівлі-продажу щодо передачі майна, не наступили.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2002р. АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_10 своєї матері - ОСОБА_17, при цьому ОСОБА_2 свою квартиру обдарованій у порядку виконання вищевказаних договорів не передавала, а обдарована ОСОБА_10 дарунок у вигляді АДРЕСА_1 не приймала(а.с.215,216 т.2).

ОСОБА_2 іншого житла немає і проживала у спірній квартирі тривалий час з 1970 року по 2013 рік.

Після того, як ОСОБА_2 стало відомо про противоправні дії відповідачів відносно її власності, вона звернулась до суду та до правоохоронних органів.

На теперішній час згідно довідки прокуратури Малиновського району м. Одеси від 25.05.2015р., за вказаною заявою здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, яке внесено до ЄРДР за № 0000476 від 05.12.2012р. за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1ст.190, ч.3ст.185, ч.2 ст.190 КК України. На даний час кримінальне провадження перебуває в СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області (а.с.329-334т.1 ).

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 підтвердила, що вона надала довіреність ОСОБА_14 для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири після померлого чоловіка. Після оформлення спадщини вона не отримувала від ОСОБА_14 свідоцтво про право на спадщину і не знала про те, що ОСОБА_14 уклала договір купівлі-продажу з донькою ОСОБА_8- ОСОБА_10, не отримувала від ОСОБА_14 за продаж квартири будь-яких грошей(а.с.133,141-150, т.1).

Вказані пояснення ОСОБА_2 підтверджено матеріалами спадкової справи, яка витребувана судом апеляційної інстанції. В даній спадковій справі дійсно в наявності є довіреність, яка видана була ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_14 для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири після померлого чоловіка (а.с.2-9 т.3 ).

Вказані обставини підтвердила ОСОБА_14, яка під час розгляду справи в апеляційному суді Одеської області у тому числі і письмово підтвердила, що не повідомляла ОСОБА_2 про оформлення спадщини, свідоцтво про право на спадщину не передавала, без згоди ОСОБА_2 оформила договір купівлі-продажу спірної квартири, гроші за продаж квартири від покупця - доньки ОСОБА_10 не отримувала та відповідно не передавала їх ОСОБА_2.(а.с.132т.1, а.с. 18-21 т.3).

Відповідно до ст. 225 ЦК України в редакції 1963 року право продажу квартири належить власнику.

Згідно статей 224, 227 ЦК України за договором купівлі-продажу квартири продавець зобов'язаний передати квартиру у власність покупцю, а покупець зобов'язаний прийняти квартиру у власність і сплатити за це грошові кошти.

Відповідно до ст.128 ЦК України в редакції 1963р., право власності у набувача по договору купівлі - продажу виникає з моменту передачі майна, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей покупцю.

Відповідно до Цивільного кодексу України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу квартири є реальною угодою та вважаються укладеними з моменту передачі майна (ст. 128 цього Кодексу), чого не було зроблено, тобто на час укладення оскарженої угоди правові наслідки, передбачені договором купівлі-продажу, не наступили.

Таким чином, ОСОБА_2 згоди на продаж квартири не давала, нікому свою квартиру не передавала, в квартиру ніхто не вселявся, особові рахунки та рахунки - повідомлення про сплату комунальних послуг до теперішнього часу оформлені на ОСОБА_13 та ОСОБА_2

Такі дії позивача ОСОБА_2 об'єктивно вказують на те, що вона не знала про оформлений договір купівлі - продажу квартири та втрату нею права власності на квартиру в зв'язку із укладанням договору купівлі - продажу від 12 грудня 1996р., а потім і договору дарування від 02 жовтня 2002р., продовжувала тривалий час проживати з родиною у квартирі, відноситись до майна як власник та здійснювала повноваження, якими той наділений.

Крім того, договір дарування спірної квартири від 02.10.2002р., укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_17 був укладений під час безпосереднього знаходження у спірній квартирі ОСОБА_2, яка не звільняла її для передачі обдарованій особі.

Колегія суддів, оцінюючі докази по справі у їх сукупності, а саме дії покупця ОСОБА_10, яка після укладання договору купівлі - продажу від 12 грудня 1996р. не намагалася отримати квартиру з 12 грудня 1996р. у власність, не з'являлась там, як новий власник, не платила комунальні платежі, не оформлювала на себе лицеві рахунки , не завозила до квартири своє майно, тобто спірна квартира не була переданаОСОБА_10 у власність, та не знаходилася у її фактичному володінні та користуванні, що свідчить про те, що вказаний договір укладений з пороком волі власника майна ОСОБА_2 щодо відсутності її волевиявлення на продаж вказаної квартири, яка була та є її єдиним житлом для неї та родини, іншого житла ОСОБА_2, яка є людиною похилого віку, якій на теперішній час 93 роки, немає.

Крім того, 02 жовтня 2002р. спірна квартира була подарована ОСОБА_10 своїй матері ОСОБА_10, яка також ні яких дій після укладання договору з 02 жовтня 2002р. не здійснювала, не платила комунальні платежі, не оформляла на себе лицеві рахунки , не завозила до квартири своє майно, тобто спірна квартира не була також переданаОСОБА_17, та не знаходилася у її фактичному володінні та користуванні з 02 жовтня 2002р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5

Таким чином, позивачка, який на теперішній час 93 роки іншого житла не має, а ОСОБА_14, уклавши від її ім'я договір купівлі - продажу позбавила її права власності на квартиру, не отримавши нічого взамін, в тому числі і будь-яких гарантій по користуванню жилим приміщенням.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 мала можливість скасувати довіреність на ім'я ОСОБА_14, на підставі якої було укладено договір купівлі - продажу квартири до уваги не приймається, оскільки ОСОБА_2, надавши довіреність на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка була впевнена про виконання ОСОБА_14, саме повноважень за довіреністю щодо оформлення свідоцтва на спадщину на її ім'я, що підтверджує факт про проживання ОСОБА_2 з родиною тривалий час у спірній квартирі з 1996р. по 2013р. (час виселення її ОСОБА_7) та довіреністю, яка є в спадковій справі.

Крім того, звернення ОСОБА_7 до суду з позовом було викликано подачею ОСОБА_2 позову до суду.

З 12 грудня 1996р. ОСОБА_10, а також за життя ОСОБА_17 з 02 жовтня 2002р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 не пред'являли вимог до позивачки ОСОБА_2 щодо їх вселення та виселення ОСОБА_2 та її родини із спірної квартири.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те що договір купівлі-продажу від 12.12.1996р., укладений від імені ОСОБА_2, не відповідає вимогам закону і є недійсним з моменту укладання.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що подальші дії ОСОБА_8, його доньки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 були спрямовані на позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 спірної АДРЕСА_1.

Так, 18 травня 2006р. під час розгляду справи у Малиновському районному суді м. Одеси про визнання вказаних правочинів недійсними, ОСОБА_10 уклала договір іпотеки із ОСОБА_7, громадянином США, згідно якого вона нібито отримала у ОСОБА_7 кошти у розмірі 32 500 доларів США, терміном дії договору на один рік, які зобов'язалась повернути 18.05.2007р.(а.с.89т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_17 померла, всі спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9, у зв'язку з чим суд за клопотанням її спадкоємця допустив процесуальне правонаступництво ОСОБА_9, який подав зустрічний позов.

Як вбачається із копії спадкової справи, яка витребувана судом апеляційної інстанції, після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 спадщину прийняв шляхом подачі заяви 27 березня 2008р. її син ОСОБА_9, який взагалі не отримував свідоцтво про право на спадщину на АДРЕСА_1, а отримав на інше нерухоме майно, яке належало померлої ОСОБА_10.(а.с.132-241т.2).

16.01.2009р. Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_14 відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_18, ОСОБА_5, ОСОБА_11 про визнання права власності і усунення недоліків в користуванні задоволений.

19.05.2009р. ухвалою апеляційного суду Одеської області вказане рішення суду від 16.01.2009р. скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді, 15.09.2010р. до суду з позовом звернулась третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11 про визнання права власності на квартиру ОСОБА_2 та її виселення, посилаючись на те, що 18.05.2006р. він за договором позики передав ОСОБА_17 у борг кошти у розмірі 164 125 грн., які вона зобов'язалась повернути до 18.05.2007р. В забезпечення вказаного зобов'язання ОСОБА_10 надала в іпотеку ОСОБА_7 квартиру, яка належала ОСОБА_2

13.09.2011р. ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, у зв'язку з її неявкою у судове засідання, але про день слухання справи вона не була повідомлена і в той же день суд задовольнив зустрічний позов ОСОБА_7, визнав його власником квартири ОСОБА_2, а вона зі своєю родиною підлягала виселенню.

В листопаді 2012р. ОСОБА_7, за допомогою невстановлених осіб, зламали вхідні двері в квартиру ОСОБА_2 і намагалися винести її разом із ліжком (на той час їй виповнилось 89 років). Після двох тижнів боротьби, на протязі яких ОСОБА_2 в її ж квартирі приходилось ночувати у присутності представників ОСОБА_7, за допомогою своїх родичів ОСОБА_2 зуміла відстояти право проживати в своїй приватизованій разом із померлим чоловіком квартирі.

26.08.2013р. о 11:30 год. до Малиновського РВ ОМУ надійшла заява ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за фактом шахрайських дій з боку ОСОБА_19, за довіреністю ОСОБА_7, громадянина США, і хлопця на ім'я ОСОБА_21 які 25.08.2013 року о 16:00 год. вирізали замки АДРЕСА_1, після чого надали рішення суду про право власності на дану квартиру, вигнали її і її матір ОСОБА_2 з квартири. В квартирі залишилось їх майно , в тому числі 2 000 доларів США, 1 950 грн., золоті вироби - сережки з рубіном і смарагдом, кільце з аметистом, діамантами, браслет. Сума завданої матеріальної шкоди становить 84 500 грн. (ЖЄО № 13261 26.08.2013, 14598, 14599 16.09.2013).

Вказані обставини знайшли своє відображення в постанові прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси від 03.04.2014р. про об'єднання матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 05.12.2012р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та за № 12-1069 від 10.02.2014р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України(а.с.329-334 т.1).

18.09.2012р. колегією суддів судової палати апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2011р. скасовано і відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні вимог. При новому розгляді справи апеляційний суд Одеської області ухвалою від 15 вересня 2013р. залишив без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2011р., яким було задоволено позов ОСОБА_7 та визнано за останнім право власності на АДРЕСА_1 та усунуто перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 та інших осіб із зазначеної квартири. Вказані рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2013р.

На час постановлення вказаних судових рішень , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 померла і в якості правонаступництва вступив її син ОСОБА_9 08.07.2010р. державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру у зв'язку із розглядом справи в суді (а.с.86т.2). 15 червня 2010р. до суду з позовом до ОСОБА_9, звернувся ОСОБА_7 про визнання права власності на спірну квартиру та її звільнення, посилаючись на договір іпотеки та боргові зобов'язання ОСОБА_9 перед ним у розмірі 164 125 грн. 21.03.2011р. ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Однак, доказів того, що на час розгляду справи ОСОБА_9 став власником спірної квартири у встановленому законом порядку, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину не має. На час ухвалення рішення у справі не має жодного правовстановлюючого документа щодо спірної квартири на ім'я спадкоємця ОСОБА_9, після смерті ОСОБА_10

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було неправильно визначено суб'єктний склад сторін у справі, а саме не залучено в якості відповідача ОСОБА_14, чим порушено норми процесуального права, є неспроможним.

Відповідно до ст. 128 ЦК України право власності у набувача по договору купівлі - продажу виникає з моменту передачі майна. Передачею визнається вручення речей покупцю.

Тобто за Цивільним кодексом України 1963 р. договір купівлі-продажу є реальною угодою, яка вважається укладеною з моменту передачі продавцем речі, а покупцем грошових коштів.

ОСОБА_2 волі та волевиявлення на продаж квартири не мала, не уповноважувала ОСОБА_14 на продаж свого майна, гроші за продаж квартири від «покупця ОСОБА_10.» ні вона, ні ОСОБА_14 не отримували, квартиру «покупцю» після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не передавала і про існування договору дізналася лише у 2005 році.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_14 подала заяву та пояснила , що 25 жовтня 1996р. ОСОБА_2 надала їй довіреність на розпорядження АДРЕСА_1, для вирішення питання про отримання на її ім'я свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка. 12.12.1996р. вона після отримання 09.12.1996р. зазначеного свідоцтва про право на спадщину, на вимогу ОСОБА_8, діючі на підставі той же довіреності від 25.10.1996р., без повідомлення ОСОБА_2, уклала договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, яка на той час вже була повністю власністю ОСОБА_2, уклавши договір купівлі - продажу з ОСОБА_10, донькою ОСОБА_8 При укладанні договору купівлі - продажу вона ніяких грошей від покупця ОСОБА_10 не отримувала, а також не отримувала кошти за договором по балансової вартості у розмірі 5500 грн. В свою чергу вона не передавала ОСОБА_2 ніяких грошей, та не попереджала її про укладання договору купівлі - продажу. У Малиновському районному суді м. Одеси вона підтвердила факт не отримання нею коштів від ОСОБА_10 та відсутність проведення яких - не будь розрахунків по договору купівлі - продажу від 12.12.1996р. При цьому зазначала, що після продажу квартири про цей факт ОСОБА_2 не повідомляла(а.с.132т.1, 18-21 т.3).

Всі вищевикладені факти підтверджують про відсутність у ОСОБА_14 будь-якого законного права на продаж належної ОСОБА_2 АДРЕСА_1.

Таким чином, необхідно зазначити, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 12.12.1996р. не відповідав вимогам чинності правочину, а саме, зазначений договір був укладений без відома ОСОБА_2 та без її згоди на його укладання, якщо навіть вважати його таким, що він був укладеним, то відсутній розрахунок за продаж зазначеної квартири у зв'язку з неотриманням грошей згідно договору як представником так і власником, зазначений договір був укладений ОСОБА_14, яка мала довіреність від ОСОБА_2 на представлення її інтересів, не в інтересах самої ОСОБА_2, а в наслідок зловмисної домовленості між нею та ОСОБА_8, що підтверджується відсутністю інформації у ОСОБА_2 про продаж належної їй квартири.

Зазначені обставини підтверджено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 13 вересня 2011 року(а.с.110-112т.2).

Таким чином, вказані пояснення підтверджують, що вказаний договір купівлі - продажу від 12.12.1996р. був вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, омани з боку ОСОБА_14, який визнається судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не надавала згоди на відчуження квартири, весь час з 12.12.1996р. по вересень 2013 року ОСОБА_2 мешкала у своїй квартирі. ОСОБА_10 у квартирі ніколи не проживала, не поселялася, своїх речей не завозила. ОСОБА_2 у весь цей час сплачувала комунальні платежі за квартиру, що підтверджується письмовими доказами - квитанціями про сплату за енергопостачання, теплопостачання, водопостачання та газ. Тобто відчуження квартири відбулося всупереч її волі(а.с.49-64,336-339 т.1).

Отже, незалучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_14 не призвело до порушення прав апелянта та неправильного вирішення справи, а відтак підстав для скасування рішення суду з підстав порушення норм процесуального права не вбачається.

Доводи апелянта про те, що 12 грудня 1996р., в день підписання спірного договору ОСОБА_2 особисто отримала від ОСОБА_10 грошові кошти , що підтверджено довіреністю №10983 від 25 жовтня 1996р., засвідченої приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Рюміною Е.А., до уваги не приймаються, оскільки витребувані апеляційним судом документи, на підставі яких був укладений договір купівлі - продажу від 12.12.1996р. за вказаною довіреністю не містить даних про те, що саме ОСОБА_2 отримувала кошти за договором купівлі - продажу( а.с. 14 т.3 ).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що приписи ст. 227 ЦК УРСР розповсюджують свою дію на виниклі між сторонами правовідносини, є безпідставними, оскільки дана норма права визначає форму договору купівлі-продажу житлового будинку, і її зміст не кореспондується із заявленими ОСОБА_2 вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов ОСОБА_2 заявлений поза межами строку встановленого ст. 71 ЦК України, у зв'язку з чим, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності є необґрунтованим.

Що стосується пропущення позивачем позовної давності, то відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а перебіг цього строку згідно зі ст. 76 цього ж Кодексу починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка випадково дізналася про порушення свого права лише у березні 2005 році, коли звернулась до паспортного столу Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з питань прописки її онучки. В 2006 році позивачка звернулась до суду з позовом про визнання зазначених угод недійсними, проте ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2011р. позов ОСОБА_2 залишений без розгляду. Відповідно ч. 4 ст. 79 ЦК УРСР, пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності.

Таким чином, ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Проте, суд обґрунтовано поновив строк звернення до суду, посилаючись при цьому, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_3, через фізичний стан не має можливості самостійно в повній мірі захищати свої права, неправомірними діями відповідачів була позбавлена житла, у зв'язку з чим має право вимагати захисту у судовому порядку.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. Договір, який укладений з ОСОБА_10 не відповідає вимогам закону і відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України у редакції 1960 року обґрунтовано визнаний судом недійсним з моменту його укладання.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Підстав для ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307 ч.1п.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_12, який діє в інтересах ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін