У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Євстафіїва О.К., Страшного М.М.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м Чернігова від 17 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не дана належна оцінка всім доказам по справі, які підтверджують знаходження матері під час оформлення договору дарування під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. Також в апеляційній скарзі зазначається, що висновки суду про можливість ОСОБА_5 самому піклуватись про матір є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 років від ішемічної хвороби серця ( дифузний кардіосклероз) померла ОСОБА_8, яка була власницею ? частини житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_8, звернувся 03.09.2014 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері, однак спадщину він не отримав, так як мати 24.03.2014 року подарувала належну їй частку будинку з надвірними будівлями своєму другому синові ОСОБА_6 згідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9

ОСОБА_5 вважає, що вказаний договір дарування є недійсним, так як ОСОБА_8 оформляла цей договір під впливом тяжких для неї обставин, а саме: вона хворіла і хвороба позбавила її самостійно дбати про себе, провідувати лікаря, придбавати ліки, їжу, поставила її в залежне становище від ОСОБА_6, з яким вона проживала разом і який розпоряджався її коштами та обмежив її спілкування з родичами, і умови договору дарування для неї були вкрай невигідними, так як вона була позбавлена єдиного належного їй житла.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів що за відсутності обставин, які послугували смерті ОСОБА_8 (хвороба, вік), правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на тих умовах.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та положенням ст.ст. 215, 233 ЦК України.

В п.23 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зверталась увага на те, що для визнання правочину недійсним з підстав вчинення його особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах необхідна не тільки наявність тяжкої обставини і вкрай невигідних умов, але й необхідно щоб особа, яка оскаржує правочин, довела, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Факт впливу тяжкої обставини і вкрай невигідних умов на волевиявлення ОСОБА_8 позивач доводить відсутністю іншого житла, діагнозом хвороби, яка існувала у померлої, викликом 07.04.2014 року до ОСОБА_8 сімейного лікаря, поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які наприкінці березня 2014 року навідували ОСОБА_8 в неї вдома, бачили її як тяжко хвору, недоглянуту, і яка скаржилась на сина та невістку що пропивають її гроші.

Зважаючи на положення ст.212 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем впливу тяжких обставин та вкрай невигідних умов на волевиявлення ОСОБА_8 при укладенні спірного правочину.

Так, згідно до актового запису про смерть № 1157 від 17.04.2014 року ОСОБА_8 мала ішемічну хворобу серця ( дифузний кардіосклероз), але позивач не надав доказів того, наскільки тяжко переносила цю хворобу ОСОБА_8 і як хвороба впливала на її фізичний стан з урахування віку.

В матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, утримував будинок в брудному стані, не допускав позивача до матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказувала на те, що доступ до ОСОБА_8 був вільний і та скаржилась на догляд за нею, а свідок ОСОБА_13, навпаки, заперечував той факт, що ОСОБА_8 скаржилась на свій стан здоров'я і догляд за нею. Те що ОСОБА_8 не була ізольована та мала змогу спілкуватись, підтверджено і тим фактом, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали змогу відвідати її вдома.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і ту обставину, що ще 27.07.2005 році ОСОБА_8 склала заповіт на користь ОСОБА_6, згідно до якого вона заповіла йому свою частку будинку, а 07.09.2013 року подарувала половину своєї частки у будинку теж ОСОБА_6

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про відсутність доказів й того, що ОСОБА_8 мала інші наміри відносно свого майна.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м Чернігова від 17 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: