Дата документу 27.01.2015
Справа № 334/8113/14-ц
Провадження № 2/334/116/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Січня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Філіпповій Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариство « Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в особі Запорізької дирекції, 3-тя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в наслідок ДТП у якій вказує, що 04.12.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої пошкоджено автомобіль «TOYOTA LEXUS RX300» д.н. НОМЕР_1, 2004 року випуску, яким вона керувала на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 На теперішній час вказаний автомобіль належить на праві власності її чоловіку - ОСОБА_3

30.01.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя прийнято постанову, згідно якої установлено, що в її ( ОСОБА_1 ) діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Разом з тим, судом установлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2, у зв'язку з порушення останнім вимог п.п. 10.1, 11.10 Правил дорожнього руху.

Але у зв'язку зі спливом трьох місяців з дня події у відношенні ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушенням органами ДАІ не складався, що вбачається з відповіді від 26.03.2014 року за №10/16-Т-33.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», позивачка звернулася за відшкодуванням заподіяної шкоди, яка визначена на підставі Звіту №144 від 24.08.2014 року фахівця автотоварознавця ОСОБА_5 у сумі 21444,16 грн.

Але страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що не встановлена вина ОСОБА_2. У зв'язку з чим позивачка за влаcні кшоти здійснила ремонт пошкодженого автомобіля.

Позивачка вважає, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року встановлена вина ОСОБА_2 в даній ДТП, ця постанова набрала законної сили, а тому є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, і відповідно до ч.3,4 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Позивачка визначила розмір заподіяної їй матеріальної шкоди у сумі 25048,74 грн., яка складається з суми збитків, визначених автотоварознавчим дослідженням з урахуванням зміни курсу долара США - 23838,56грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 400 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 648,02 грн., вартості поштових послуг 82, 58 грн. і 79,58 грн.

Крім того, позивачка вважає, що вона зазнала моральних страждань, пов'язаних з пошкодженням автомобіля, оскільки була позбавлена можливості його використання за призначенням, що порушило уклад її життя; вона була позбавлена можливості доставляти дітей до навчальних, дитячих та лікарських закладів, використовувати автомобіль у господарських потребах; змушена була користуватися громадським транспортом та таксі. Моральну шкоду визначає у сумі 5000 грн.

Відповідно до полісу №АВ/4528231 від 01.12.2013 року, на підставі якого застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 встановлено франшизу у 1000 грн., яка за законом не відшкодовується страховиком, і тому ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2

Позивачка просить стягнути на її користь суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 23969,16 грн. з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в особі Запорізької дирекції, а з ОСОБА_2 - 1079,58 грн. і 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали і у повному обсязі і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явивися, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.

Судові повістки , направлені за адресою реєстрації та проживання повернуті до суду без вручення.

Представник Приватного акціонерного товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» звернувся до суду з завою про розгляд справи у його відсутність та надав письмові заперечення на позов у яких зазначає, що проти позову заперечує у повному обсязі оскільки вважає, що позивачка не має права вимагати страхового відшкодування, т.я. вона не є власником пошкодженого транспортного засобу, а діяла лише на підставі довіреності, якою уповноважена укладати угоди та отримувати виплати за ними, а не отримувати страхове відшкодування.

Крім того, вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року, т.я. ця постанова прийнята відносно неї, а не відносно водія забезпеченого транспортного засобу, і не встановлює його вини , а отже, у страховика не виникає обов'язку страхового відшкодування перед позивачкою.

Щодо розрахунку страхового відшкодування, то страховиком на підставі дослідження останнє визначено у сумі 3824,91 грн., що відповідає дійсній його вартості.

Щодо нарахування позивачкою пені, то зазначає, що відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування була надана ОСОБА_1 15.07.2014 року, а оскільки та звернулася з заявою лише 04.04.2014 року, то останньою датою для повідомлення про прийняте рішення відносно події, яка сталася 04.12.2013 року, слід вважати 04.07.2014 року. Але просить врахувати, що страхова компанія знаходиться у зоні проведення АТО, і саме на час надіслання даної відповіді припав початок її активної фази, що вплинуло на роботу копаній зв'язку, які перестали функціонувати належним чином.

Представник Приватного акціонерного товариство « Українська акціонерна страхова компанія АСКА» просить відмовити у задоволенні позов у повному обсязі.

У зв'язку з неявкою відповідачів відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює у справі заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_3 підтрмав заявлені позивачкою вимоги і просить їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 пояснила суду, що даною дорожньо-транспортною пригодою їй не заподіяно ніякої шкоди, і вона не має ні до кого з учасників процесу матеріальних претензій, тому просить вирішити спір на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, думку 3-х осіб у справі, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 04.12.2013 року о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «TOYOTA LEXUS RX300», д.н. НОМЕР_1, і здійснюючи рух по вул..Каховській на перехресті з вул. Бородинською у м.Запоріжжі , при повороті праворуч, не зайняла крайнє праве положення, не впевнилась в безпеці внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «TOYOTA LEXUS GS 300» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Працівниками органів ДАІ щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в її діях вбачалися ознаки порушення п.10.4, 10.3,10.1 Правил дорожнього руху та адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП .

Разом з тим, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.13).

До такого висновку суд дійшов на підставі висновку судово-автотехнічної експертизи Запорізького відділення ДНДІСЕ №1-14 від 21.01.2014 року та на підставі аналізу доказів у справі.

У своїй же постанові суд зазначає, що експертом визначено, що в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_2 є порушення п.10.1, 11.10 Правил дорожнього руху України, а дії водія ОСОБА_1 повинні оцінюватись в відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Суд дійшов висновку, що порушення ОСОБА_2 п.10.1, 11.10 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо -транспортною пригодою.

З огляду на наведене ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, т.я. вважає, що вина ОСОБА_2 встановлена і вона має право на відшкодування заподіяної шкоди, оскільки вказана постанова суду від 30.01.2014 року є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, і відповідно до ч.3,4 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Судом установлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди 04.12.2013 року ОСОБА_1 керувала автомобілем «TOYOTA LEXUS RX 300», д.н. НОМЕР_1 на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 від 13.07.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 12).

Зі змісту довіреності вбачається, що автомобіль на праві власності належить ОСОБА_4, яка уповноважує ОСОБА_1 «бути представником … з питань, пов'язаних зі вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу» даного автомобіля.

Також ОСОБА_1 надано право керувати цим автомобілем, а у випадку спричинення йому пошкоджень іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати від імені довірителя угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, вести справи довірителя в суді з усіх питань, що можуть виникнути при виконанні цієї довіреності.

На час розгляду справи у суді вказаний автомобіль має державний реєстраційний номер НОМЕР_3, і з 07.08.2014 року належить на праві власності ОСОБА_3, який являється чоловіком позивачки і залучений до участі у справі у якості третьої особи ( а.с. 9, 151).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних с прав, наданих у п.13 Постанови № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором ( речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Отже, з огляду на наведене ОСОБА_1 має право у спосіб, визначений законом, звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу, яким вона керувала.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «TOYOTA LEXUS GS 300» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7, яким ОСОБА_2 керував на відповідній правовій основі, застрахована в Приватному акціонерному товаристві « Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на підставі Полісу №АВ/4528231 від 01.12.2013 року.

Питання відшкодування страхових виплат регулюються Законом України « Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У ст.. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або

майну потерпілого.

Настання страхового випадку відповідно до ст.. 22.1. Закону є підставою відшкодування у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У ст.. 29 Закону визначено витрати, які в підлягають відшкодуванню у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до ст.. 36.4. Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Ст.. 1.3 Закону визначено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

З аналізу наведених норм випливає, що потерпілою особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 04.012.2013 року є власник або особа, яка на відповідній правовій основі керувала автомобілем «TOYOTA LEXUS RX 300» д.н. НОМЕР_1.

ОСОБА_1, будучи наділеною повноваженнями щодо керування та розпорядження транспортним засобом, правом на отримання страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу не наділена ( а.с. 9), а тому має право на відшкодування заподіяної шкоди у порядку, визначеному нормами Цивільного кодексу України.

Щодо вини ОСОБА_2 у даній дорожньо-транспортній пригоді та покладення на нього обов'язку відшкодування заподіяної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтує виключно на висновках, викладених у постанові Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року, відповідно до змісту якої, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та визначено, що в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_2 є порушення п.10.1, 11.10 Правил дорожнього руху України, і його дії знаходяться у причинному зв'язку з дорожньо -транспортною пригодою.

Позивач вважає, що ця постанова набрала законної сили, а тому є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, і відповідно до ч.3,4 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Але така думка позивачки є хибною, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, мова йде про встановлення преюдиційних фактів.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснює, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники то в інших випадках - ці бставини встановлюються на загальних підставах.

Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями.

У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

З наведеного випливає, що ні ОСОБА_2, ні Приватне акціонерне товариство « Українська акціонерна страхова компанія АСКА», ні треті особи - ОСОБА_1і ОСОБА_4 не приймали участі у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

У справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом лише вирішувалося питання чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Питання щодо вини ОСОБА_2 судом не розглядалосяі не вирішувалося чи мали місце ці дії та чи вчинені вони саме цією особою, а отже, постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року не має преюдиційного значення при вирішенні даного спору, і докази вини ОСОБА_2 мають встановлюватися на загальних підставах,на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

З метою встановити чиї дії з учасників дорожньо-транспортної пригоди не відповідають нормам Правил дорожнього руху України і перебувають у причинному зв'язку, як кожен з них мав діяти у даній дорожній обстановці Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було призначено судово-автотехнічну експертизу.

Згідно висновків судово-автотехнічної експертизи Запорізького відділення ДНДІСЕ №1-14 від 21.01.2014 року визначено як мав діяти кожен з учасників пригоди, зокрема, ОСОБА_2 - відповідно до п. 10,1,11.1, 11.10 Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_1 - до п. 11.1, 12.3 Правил. В діях ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 11.10 Правил.

На всі інші питання суду, в тому числі про наявність причинного зв'язку дій кожного з водія з наслідками пригоди, експертом відповідь не надана через відсутність достатніх вихідних даних, на що він зазначив в описовій частині свого дослідження (а.с. 20-24 копії справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/13372/13-п (3/335/10/2014).

На пропозицію суду щодо проведення додаткового експертного дослідження з наданням додаткових вихідних даних, сторона позивача відмовилася від проведення такого дослідження, вважаючи, що наявних матеріалів досить для вирішення спору по суті.

Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, висновок судово-автотехнічної експертизи є доказом, який оцінюється судом у системному аналізі з іншими доказами та фактичними даними.

Відсутність повної відповіді експерта на поставлені судом питання, позбавляє суд у даній справі встановити наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 04.12.2013 року та вирішити питання про його цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариство « Українська акціонерна страхова компанія АСКА» не виник обов'язок сплати позивачу страхового відшкодування, т.я. остання не має повноважень на його отримання, а вирішити питання про цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 суд позбавлений через відсутність доказів його вини, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не доведені належними і допустимими доказами, а тому не підлягають заведенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, Законом України « Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» в особі Запорізької дирекції, 3-тя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.