АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6090/14-ц Головуючий І інстанції - Караченцев І.В.
Провадження: 22-ц/790/2349/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою заступника Харківського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Кулиничівська селищна рада Харківського району Харківської області про визнання права власності на прибудову, -

встановила:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що за ним зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. До квартири АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту було побудовано одноповерхову прибудову, яку він прибудував разом за спільні кошти з ОСОБА_2, оскільки вони проживають однією сім'єю с 2009 року. На замовлення позивача ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району» було проведено обстеження та надано висновок, згідно кого будівництво одноповерхової прибудови відповідає вимогам ДБН. Вважає, що визнання за ним права власності на збудовану прибудову не суперечить діючому законодавству, не порушує права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Просив визнати за ним право власності на збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на забудову літ «А2-1» (загальною площею 22,60 кв.м) до квартири літ. «А-1» (загальною площею 29,60) кв.м, як за забудовником, а в цілому визнати право власності на всю квартиру літ «А-1» загальною площею 52,20 кв.м, яка складається з приміщень: житлової кімнати літ «6-1» площею 14,80 кв.м, передпокою літ «6-2» площею 14,80 кв.м, коридору літ « 6-3» площею 1,80 кв.м, кухні літ. «6-4» площею 7,30 кв.м, коридору літ. «6-5» площею 7,20 кв.м, комори літ. «6-6» площею 2,40 кв.м та приміщень вбиральні літ «6-7» площею 3,90 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник Харківського міжрайонного прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що прибудову літ. «А2-1» до квартири АДРЕСА_1 побудовано без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та інших документів, передбачених чинним законодавством. Позивач не надав суду доказів щодо правомірності здійснення ним будівництва та за наявності прямої вказівки закону суд безпідставно визнав за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Також суд першої інстанції не залучив до участі у справі Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області для надання висновків на виконання своїх повноважень. У матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об'єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього. Під час розгляду справи судом не досліджено наявність у позивача правовстановлюючих документів на користування землею під спірними об'єктами нерухомості. Судом не досліджено додержання відповідачем будівельних, протипожежних та санітарно-епідеміологічних норм при будівництві спірних об'єкті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 /а.с.6/.

До квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою, без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого

проекту було побудовано одноповерхову прибудову літ «А2-1», що підтверджується копією технічного паспорту та повідомленням КП «Харківське районне БТІ» від 28.04.2014р. за №224 /а.с.8, 9-11/.

Вищезазначену прибудову ОСОБА_1 побудував разом за спільні кошти з ОСОБА_2, оскільки вони проживають однією сім'єю з 2009 року, що підтверджується Актом депутата Кулиничівської селищної ради від 04.07.2014р. /а.с.23/.

Прибудова літ «А2-1» загальною площею 22,60 кв.м, розміром у плані 6,70 х 4,40 м. складається з приміщень коридору літ «6-3» пл. 1,80 кв.м, кухні літ «6-4» пл.7,30 кв.м, коридору літ «6-5» пл. 7,20 кв.м., комори літ « 6-6» пл. 2,40 кв.м та приміщень вбиральні літ. «6-7» пл. 3,90 кв.м.

На замовлення позивача ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району» було проведено обстеження та надано висновок, згідно якого будівництво одноповерхової прибудови літ «А2-1» розміром 6,70 х 4,40 м, загальною площею 22,60 кв.м до квартири АДРЕСА_1.

Виконання будівельних робіт відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та побудований без порушень вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» /а.с. 13-22/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 331, 357, 376, 383 ЦК України та прийшов до висновку, що будівництво прибудови літ. «А2-1» до квартири АДРЕСА_1 не порушує права третіх осіб та відповідає вимогам ДБН.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту права подання позову про визнання права власності на самочинне будівництво, позивач в силу ст. 10 ЦПК України не довів правову та фактичну підставу своїх вимог, оскільки порушене ОСОБА_1 в суді питання не належить до компетенції відповідача ОСОБА_2

Доказів звернення до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право позивачем по справі не надано. Окрім цього, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, і здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Так, Законом України «Про архітектурну діяльність» обов'язок здійснення державного контролю та нагляду у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи.

Таким чином, самовільно, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та інших документів, передбачених чинним законодавством, побудовано прибудову літ. «А2-1» до квартири АДРЕСА_1

Згідно з вимогами ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент винесення рішення) суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у визначеному порядку передбаченим ч.5 ст. 26 вищевказаного Закону.

Суд першої інстанції не встановив той факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене майно, оскільки у відповідності до норм закону, передумовою для виникнення права власності і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, (далі Порядок) відповідно до якого прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п.12 Порядку, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, виникнення права власності на спірне нерухоме майно було можливо лише тільки після отримання дозволу на будівництво на об'єкт нерухомості, прийняття його в експлуатацію та проведення державної реєстрації зазначеного майна.

Відповідно до положень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" судом рішення повинно прийматись у цілковиті й відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Проте, судом не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають суттєве значення по справі, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення судом винесено тільки на підставі доказів наданих позивачем, без врахування встановленого діючим законодавством порядку здійснення будівництва та набуття права власності на нього.

Підстави набуття права власності, встановлені ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно.

Позивач не надав суду доказів щодо правомірності здійснення ним будівництва, яке майже вдвічі збільшило загальну площу нерухомості, та за наявності прямої вказівки закону суд безпідставно визнав за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Крім того, суд не залучив до участі у справі Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області для надання висновків на виконання своїх повноважень.

У матеріалах справи відсутні докази прийняття до експлуатації спірного об'єкту нерухомості та державної реєстрації прав на нього. Отже, застосування судом ст. 331 ЦК України, як правової норми, що передбачає виникнення права власності на об'єкт самочинного будівництва, є необгрунтованим.

Визнаючи законним самочинне будівництво вказаної будівлі, суд вирішив питання, яке відноситься до компетенції виконавчої, а не судової влади.

Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» де зазначено, що суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Також в інформаційному листі зазначено, що виходячи зі змісту ч. 1, 2, З ст. 331 ЦК, ч. 1 ст. 182 ЦК та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22.01.2009), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

При розгляді та вирішенні спорів про визнання права власності на самочинне будівництво суди повинні керуватися нормами ЦК, відповідним законодавством і враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Також, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суд повинен перевірити загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкту нерухомості, у тому числі наявність затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, дозволу на будівництво, додержання містобудівних регламентів та інших правил, нормативів, тощо. Зазначені питання судом першої інстанції не перевірялись.

Проте в матеріалах справи міститься технічний висновок про обстеження самочинно побудованої прибудови до квартири, який виготовило ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району» та зазначило про відповідність спірних об'єктів будівельним нормам, вказаний звіт не є висновком експерта та згідно із ст.ст. 59, 143, 212 ЦПК України не може бути належним доказом відповідності конструкції спірної будівлі будівельним нормам.

Окрім цього, під час розгляду справи судом не досліджено наявність у позивача правовстановлюючих документів на користування землею під спірними об'єктами нерухомості, а з матеріалів справи встановити власника земельної ділянки неможливо.

Крім цього, судом не досліджено додержання відповідачем будівельних, протипожежних та санітарно-епідеміологічних норм при будівництві спірних об'єктів, що в подальшому може завдати шкоди мешканцям житлового будинку та територіальній громаді с.Кутузівка.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника Харківського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. У позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -