АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/396/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 639/8133/14-ц Труханович В.В.
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 15.09.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримав в банківській установі кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_2, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку, з якими позичальник був ознайомлений у письмовому вигляді та з якими погодився у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.5 Умов та надання банківських послуг позичальник ОСОБА_2 зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Банківська установа свої договірні зобов'язання за кредитним договором б/н від 15.09.2006 року, укладеним з позичальником ОСОБА_2, виконала в повному обсязі, надавши останньому кредит у розмірі 5 000,00 грн., проте позичальник ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує й умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами порушує, у зв'язку з чим виникла значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої станом на 31 липня 2014 року становить 22 418,70 грн. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 947,51 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 16 927,44 грн., а також нарахованих банком штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова) та 1043,75 грн. (процентна складова) за порушення позичальником узятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник ОСОБА_2 в добровільному порядку повертати банківській установі запозичені кредитні кошти не бажає, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд у примусовому порядку стягнути з останнього на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.09.2006 року в загальному розмірі 22 418,70 грн., а також судові витрати, понесені ним по справі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду , позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт - ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України безпідставно відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог за пропуском ним строку позовної давності для звернення до суду, оскільки будь-яких заяв про застосування позовної давності від сторін до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанку» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України. За змістом цієї правової норми у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

Згідно з частиною 2 вказаної правової норми, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів.

Як встановлено по справі, 15 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки, який становить 2 роки.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_2, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку, з якими позичальник був ознайомлений у письмовому вигляді та з якими погодився у повному обсязі.

За умовами зазначеного кредитного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язувався сплачувати банку щомісячні проценти за користування кредитними коштами та погасити Кредит у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі MONTH).

Згідно п. 3.1.1. Правил користування платіжною карткою, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, строк дії Карки вказаний на лицьовій стороні Картки (місяць, рік).

Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна Картка продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По справі також встановлено, що банківська установа свої договірні зобов'язання за кредитним договором б/н від 15 вересня 2006 року, укладеним з позичальником ОСОБА_2, виконала в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн., та в подальшому кредитуючи останнього в межах установленого кредитного ліміту, проте позичальник ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує й умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами порушує, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість, загальний розмір якої згідно наданого банком розрахунку станом на 31 липня 2014 року становить 22 418,70 грн. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 947,51 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 16 927,44 грн., а також нарахованих банком штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова) та 1043,75 грн. (процентна складова) за порушення позичальником узятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Приймаючи рішення у справі та відмовляючи в задоволенні заявлених ПАТ «ПриватБанк» вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сторони встановили як строк дії договору так і строк виконання основного зобов'язання, який відповідає строку дії платіжної картки, а саме: до 30 вересня 2008 року, однак до суду з вищезазначеним позовом банківська установа звернулась лише у серпні 2014 року, тобто з пропуском строків позовної давності, встановлених ст.ст. 257-258 ЦК України, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у заявленому позові.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок не узгоджується з правилами застосування судом позовної давності, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Наслідки спливу позовної давності передбачені законодавцем у ст. 267 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми заява про захист цивільного права або інтересу має бути

прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Однак, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчать матеріали цивільної справи, будь-яких усних чи письмових заяв про застосування до спірних правовідносин позовної давності від відповідача ОСОБА_2 до суду першої інстанції не надходило, однак суд першої інстанції на зазначену обставину та норми матеріального права, які регулюють порядок застосування позовної давності, належної уваги не звернув у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні заявлених позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог, пославшись на пропуск останнім строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, а також те, що суд першої інстанції, вирішуючи виниклий між сторонами цивільно-правовий спір, фактично безпідставно звільнив боржника ОСОБА_2 від виконання узятих на себе зобов'язань, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги у повному обсязі.

Що ж стосується розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 11, 15, 256, 257, 258, 261, 267, 509, 525, 526, 553, 554, 610, 611, 612, 625, 1054, 1049 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 22 418 (двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 70 коп. у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 15 вересня 2006 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: