АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-6464/11 Головуючий суддя І інстанції Островська
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа статутне територіально-галузеве обєднання «Південна залізниця» в особі Купянського будівельно-монтажного експлуатаційного управління статутного територіально- галузевого обєднання «Південна залізниця» про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним , -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що у зазначеній квартирі проживає з 1964 року, коли квартиру в порядку поліпшення житлових умов було надано її чоловіку.

Її чоловік ОСОБА_7 помер у 1992 році. У 1998 році її донька ОСОБА_5, чоловік доньки ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_6 звільнили квартиру у звязку з виїздом до нового місця проживання.

З лютого 1999 року групою по приватизації житлового фонду четвертої Купянської дистанції цивільних споруд Куп'янського відділу Південної залізниці було видано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_2. згідно якого їй, її доньці, чоловіку доньки та її онуці належить по 'А частині квартири.

Згоди на приватизацію квартири вона не давала, з відповідною заявою не зверталась.

Посилаючись на те, що відповідачі втратили право користування квартирою у звязку з виїздом до нового місця проживання, вважала, що вони не мали права на приватизацію спірної квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необгрунтоване і ухвалити нове рішення.

Скарга містить посилання на те, що квартиру, в якій проживає позивач, приватизовано з порушенням встановленого законом порядку, а саме без її згоди.

Про порушене право позивач дізналась у грудні 2006 року-січні 2007 року.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог не надав.

Однак такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 587 від 16 лютого 2010 року, проведеної по іншій справі за позовом ОСОБА_3, підпис від імені ОСОБА_3 в заяві до органу приватизації - житлового фонду НГЧ-4 від 18 січня 1999 року в рядку «Підпис наймача та повнолітніх членів сімї» виконано не ОСОБА_3ІІ., а іншою особою (ах. 100, 101).

Відповідно до вимог п.2 ст. 8 Закону У країни «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла на час приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Оскільки письмової згоди на приватизацію квартири ОСОБА_3 не надавала, не уповноважувала інших осіб підписати від її імені заяви до органу приватизації, визнати приватизацію квартири АДРЕСА_3 такою, що відповідає вимогам закону, не можна.

Разом з тим, ОСОБА_3 вимоги заявлені після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Під час розгляду Шевченківським районним судом Харківської області цивільної справи №2-6/10 встановлено, що ОСОБА_3, як наймач спірної квартири, особисто спілкувалась з органом приватизації з приводу передачі у власність їй та членам її сімї квартири, якою вони користувались.

Шевченківське МБТІ надавало суду копію заяви ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на квартиру (а.с. 38, 39).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що після 1999 року особисто укладала договори з комунальними службами на отримання послуг, користувалась пільгою по сплаті за житло.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач знала про те, що квартира, в якій вона проживала, приватизована саме у 1999 році.

Таким чином, строк позовної давності сплив для ОСОБА_3 до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року.

За правилами ст. 80 ЦК України в редакції 1963 року сплив строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, відповідно до вимог п.З ч.І ст. 309 ІДПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.І ст.307, п.З ч.І ст.309, 316, 317, 319 ЦІ1К України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законне#сили.

Головуючий:

Судді: