Справа № 199/7149/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслова Надія Борисівна, Амур-Нижньодніпровській відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 15.10.2011 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 360000 грн. та договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. У 2013 році позивачу стало відомо, що на належне їй домоволодіння звернуто стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 23.01.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Надією Борисівною. 05.03.2013 року виконавчий напис разом із заявою про відкриття виконавчого провадження був пред'явлений відповідачем до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, у зв'язку з тим, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а відповідачем також їй не була належним чином надіслана вимога про усунення порушень, оскільки позивач не проживала за адресою, вказаною у відправленні. У зв'язку з чим просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про слухання справи.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримала від відповідача грошові кошти у розмірі 360000 грн., строком до 15.10.2012 року. У забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, того ж для між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську.

Відповідач, реалізуючи право іпотекодержателя, у відповідності до договірних умов та норм чинного законодавства звернувся до нотаріусу щодо вчинення виконавчого напису у зв'язку з порушенням положень договору. 03 січня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 57, згідно якого було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, яке належить на праві власності позивачу.

Зазначений виконавчий напис було пред'явлено до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. 05 лютого 2013 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно виконавчого напису №57 від 03.01.2013 року, виконаного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. та заяви ОСОБА_2 від 05.02.2013 року.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, осиної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п.5.1 Договору іпотеки, іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Так, п. 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, того, що нотаріус мала підстави для визнання спірності заборгованості позивача, останньою суду не надано.

Виходячи з вищевикладеного позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 214, 215, 81, 88 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при проголошенні рішення,- у той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В.В. Руденко