АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3799/15 Головуючий у 1 інстанції -Гаврилова О.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015р. м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитною угодою, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ«Укрсоцбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитною угодою у сумі 1.630.166 грн.62 коп.

Позивач послався на те, що позичальник за кредитною угодою ОСОБА_2 не виконує свої зобов»язання за кредитною угодою від 27.12.2007 року №032/29-506К, у зв»язку з чим за нею, станом на 18.06.2014 року, утворилась вище зазначена заборгованість по тілу кредита, відсоткам та пені.

В ході розгляду справи з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся ОСОБА_3 і просив визнати його поруку припиненою, в силу ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки банк пропустив шестимісячний строк з часу надіслання вимоги про дострокове стягнення кредитного боргу.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 грудня 2014 року позов ПАТ»Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 задоволено частково /т.4 а.с.52-58/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по тілу кредита та відсоткам у загальній сумі 1.620.388 грн.01 коп., а в решті позову, зокрема, в частині стягнення пені, відмовлено за пропуском річного строку позовної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про припинення поруки задоволено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 грудня 2014 року в частині стягнення з неї кредитної заборгованості у сумі 1.620.388 грн.01 коп, та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у позові за пропуском строку позовної давності. /т.4 а.с.65-68/.

Скаржниця послалась на те, що оскільки останній платіж на погашення кредиту нею був здійснений 19.05.2010 року, а з позовом банк звернувся до суду у липні 2014 року, зазначене, на думку ОСОБА_1, свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Заслухавши доповідь по справі, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної карги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що, відповідно до угоди від 27.12.2007 року за №032/29-506К між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачці кредит у сумі 74.000 дол.США, що підтверджується письмовим текстом договору та заявою позичальниці на видачу готівки №10 від 27.12.2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитні кошти видано на термін до 27.12.2017 року під 13,5% річних зі сплатою відсотків та погашення тіла кредиту рівними частинами щомісячно.

Згідно Додаткової угоди №1від 30.07.2009 року до основної кредитної угоди від 27.12.2007 року за №032/29-506К сторонами змінено кінцеву дату погашення кредиту до 26.12.2022 року та збільшено ліміт кредитування до 80.686,23 дол.США, а також обумовлено, що погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватись щомісячними платежами 27 числа кожного місяця рівними частинами по 1.136 дол.США, а з травня 2010 року погашення здійснюється до 20 числа кожного місяця рівними платежами по 511 дол.США, останній платіж становить 476,17 дол.США

Таким чином, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають в тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 27.12.2007 року за №032/06-257 між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір поруки відповідно до ст.ст.553,554 ЦК України, згідно якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов»ячався солідарно відповідати перед банком за виконання кредитних зобов»язань позичальником ОСОБА_2.

Крім того, позичальниця ОСОБА_2 заставила банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не виконувала договірні зобов»язання щодо погашення кредиту, 13.04.2010 року банк звернувся з письмовими вимогами до основного боржника та його поручителя про негайне дострокове погашення кредитної заборгованості у сумі 84.176,61 дол.США та 8.316,3 грн. Встановлено, що указані вимоги отримані позичальницею та її поручителем 17.04.2010 року. Тим самим кредитор змінив строк повернення всієї кредитної заборгованості в термін не пізніше 17.04.2010року, у зв»язку з цим, банк мав право пред»явити позовні вимоги до поручителя, в силу ч.4 ст.559 ЦК України, протягом шести місяців від указаної дати,а до позичальника протягом трьох років, в силу ст.257 ЦК України.

Встановлено, що указана вимога банку про дострокове погашення кредиту відповідачами не виконана, оскільки позичальницею сплачено на погашення кредиту і на виконання зазначеної вимоги 19.05.2010 року лише 500 дол.США, що не заперечується сторонами.

Оскільки банк протягом шести місяців з дня отримання 17.04.2010 року поручителем вимоги про погашення кредиту не звернувся з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у позові до поручителя ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_3 про припинення поруки.

Між тим, в частині позовних вимог до позичальниці ОСОБА_2, незважаючи, що цей позов пред»явлено 25.07.2014 року, тобто, з перевищенням трирічного строку після отримання нею письмової вимоги від банку про дострокове погашення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трирічний строк позовної давності банком не пропущено з таких підстав.

Встановлено, що за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 15.06.2010 року вчинено виконавчий напис за реєстровим №3897, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка була заставлена позичальницею банку в іпотеку на виконання своїх кредитних зобов»язань. При цьому, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14.08.20102 року зазначений виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме з цієї дати - 14.08.20102 року кредитору ПАТ»Укрсоцбанк» стало відомо про порушення свого права в частині невиконання позичальницею кредитних зобов»язань перед банком, а тому строк позовної давності в силу ч.1ст.261 ЦПК України належить вираховувати саме з цієї дати, що свідчить про дотримання банком трирічного строку позовної давності для пред»явлення позову до основного позичальника ОСОБА_2.

Оскільки банк звернувся до суду з позовом 23.07.2014 року, розрахунок кредитного боргу, стягнутого судом першої інстанції у сумі 1.620.388 грн.01 коп.,виконаний судом правильно в межах трирічного строку позовної давності і відповідачами не спростований.

При цьому, суд обґрунтовано застосував до вимог про стягнення пені за прострочку тіла кредиту та відсотків річний строк позовної давності, стягнувши борг у сумі у сумі 1.620.388 грн.01 коп., який, станом на 18.06.2014 року, складається: із заборгованості по тілу кредита у сумі 918.261,08 грн.; заборгованості за відсотками, у сумі 597.251,95 грн.; пені, за прострочку тіла кредита у сумі 34.905,38 грн. та пені за прострочку відсотків - 69.969,60 грн.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі відносно пропуску банком строку позовної давності в частині стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_2, суд відхиляє, як безпідставні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді