АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2457/2015 Головуючий у першій інстанції - Сирбул О.Ф.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

стягувача ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення дії, яка порушує право та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И ЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 30.05.2014 по справі № 753/13100/13 щодо зобов'язання ОСОБА_3 припинити дії, які порушують право ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, користуватись жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, для чого зобов'язання ОСОБА_3 зняти замки з дверей кімнат квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2014 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 369 ЦПК України.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Стягувач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з відсутності законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2014 позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення дії, яка порушує право та зобов'язання не чинити перешкоди користуватись квартирою, задоволено:

- зобов'язано ОСОБА_3 припинити дії, які порушують право ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, користуватись жилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1, для чого зобов'язано ОСОБА_3 зняти замки з дверей кімнат квартири;

- зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні всіма кімнатами квартири АДРЕСА_1;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 115,00 грн. (Т. 1, а.с. 79-81, 148-149).

На виконання рішення суду 30.05.2014 було видано виконавчі листи по кожній задоволеній судом вимозі, зокрема: «Зобов'язати ОСОБА_3 припинити дії, які порушують право ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 користуватись жилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1, для чого зобов'язати ОСОБА_3 зняти замки з дверей кімнат квартири».

05.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа та надано строк для добровільного виконання до 12.06.2014 (Т. 2, а.с. 26).

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ, у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В ході виконання державним виконавцем було здійснено ряд дій по виконанню виконавчого листа, а саме відповідно до актів державного виконавця від 08.08.2014 та 28.08.2014 було здійснено вихід державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, однак провести виконавчі дії не виявилося можливим та встановлено, що рішення суду не виконано (Т. 2, а.с. 28-29).

08.08.2014 постановою державного виконавця за невиконання рішення суду накладено штраф на ОСОБА_3 у розмірі 170,00 грн. (Т. 2, а.с. 31). ОСОБА_3 оскаржив вказану постанову та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2014 відмовлено в задоволенні позовних вимог (Т. 2, а.с. 32-35).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Станом на час надходження до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходив ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Слід також зазначити, що у відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду про відсутність даних про належне і повне виконання рішення суду та, як наслідок, відсутність законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді