Справа №173/56/15-ц
Провадження №2/173/279/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 липня 2008 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. В шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Понад чотири місяці відповідач проживає окремо, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися. Протягом останні трьох років життя між подружжям постійно виникали сварки на ґрунті взаємної неприязні. Відповідач безвідповідально ставився до виконання своїх обов'язків як батька дитини та чоловіка, не піклувався про матеріальне забезпечення сім'ї. позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їхнього сина. За домовленістю з відповідачем син залишиться проживати разом з позивачем. Тому позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що не проживає разом з чоловіком близько 6 місяців, за цей час вони фактично не спілкуються, хоча відповідач приїздить до дитини. Позивач вважає збереження сім'ї не можливе та просила суд не надавати час на примирення. Також позивач зауважила, що домовленості про сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. За весь час, відколи вони не проживають разом, відповідач надав 200 грн., купував одежу дитині та подарунки на День народження. Сама позивач не працює, перебуває на обліку в Центрі зайнятості, інших дітей та непрацездатних батьків на утримання немає.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Підтвердив, що не проживають разом з позивачем з жовтня 2014 року, відносини не підтримають. Позивач поїхала від нього разом з дитиною. Також відповідач не заперечував проти того, що останні три роки між ним та дружиною склалися погані відносини, що не відповідає, ані його, ані її уявленню про шлюб та сім'ю. відповідач вважав неможливим збереження шлюбу та просив суд не надавати час на примирення. Разом з тим відповідач не погоджувався з підставами розірвання шлюбу, оскільки він завжди піклування про утримання сім'ї, проте позивача не влаштовував рівень такого утримання. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. Відповідач повідомив, що на час розгляду справи в суді він тимчасово не працює, проте проти стягнення аліментів в частині від заробітної плати не заперечував, розуміючи, що в такому випадку аліменти будуть стягуватись в частині від середньої заробітної плати, а не від його фактичних доходів. Також відповідач просив врахувати, що з нього стягуються аліменти на іншу дитину в розмірі ? частини від його заробітку (доходу).

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

19 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 45 (а.с. 4).

Сторони не проживають разом з жовтня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння, відсутність спільних інтересів та взаємне небажання зберегти шлюб.

Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя.

Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має.

Тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд, керуючись вимогами ст. 113 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «ОСОБА_1».

Судом також встановлено, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач тимчасово не працює, проте визнав позов, в тому числі в частині стягнення аліментів в розмірі частини від заробітку, а не в твердій грошовій сумі.

Суд приймає до уваги, що на підставі виконавчого листа № 2-413, виданого 12 березня 2008 року Великоновосілківським районним судом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частина заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15).

Частиною 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Також суд звертає увагу, що після народження молодшої дитини, сина ОСОБА_3, в 2009 році, відповідач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягувались з нього на старшу дитину, а тому, на думку, суду аліменти на утримання молодшої дитини відповідача підлягають стягненню в тому ж розмірі, що стягуються на іншу дитину відповідача.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частини доходів (заробітку) відповідає вимогам закону та інтересам малолітньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню в повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В той же час, суд бере до уваги, що при зверненні до суду з вимогами про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 112, 113, 115, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10,11,60, 88, 212-215, п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 19 липня 2008 року (актовий запис № 45) - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2 (ін.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ін.н.НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ін.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ін.н.НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ін.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко