АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 07 липня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

УСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, щодо виконавчого напису, яким звернено стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 07 липня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - повернуто позивачу, роз'яснивши право звернення до належного суду. Повернуто ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. шістдесят коп., сплачений на р/р 0008, МФО 820019 згідно квитанції № ПН6 від 24.06.2014 р. та повернуто ОСОБА_1 судовий збір в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп., сплачений на р/р 0008, МФО 820019 згідно квитанції № 7060.55.1 від 03.07.2014 р.

Унікальний номер справи: 758/7720/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3862/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи.

Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року N 3425-ХІІ «Про нотаріат» (Закон N 3425-ХІІ). Статтею 50 Закону N 3425-ХІІ передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Посилається, що 07.02.2014р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз'яснив, що з причини відсутності в чинному ЦПК окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107 - 117 ЦПК.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3) ч.1 ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для

вирішення справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оскаржено дії щодо виконавчого напису, яким звернено стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, керувався тим, що відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України (виключна підсудність), позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Колегія суддів відносно доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості вадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які вичерпно викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.1999р. № 1172, тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат», Цивільним кодексом України та іншим законодавством. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, пунктом 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що правила статті 114 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 19.07.2007 р. ОСОБА_1, який виступив майновим поручителем, було підписано іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки виступала квартира АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що в силу наявності іпотечного договору від 19.07.2007 р., підписаного позивачем, предметом позову є оскарження вчинення виконавчого напису, яким звернено стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а не нотаріальні дії чи відмова у їх вчиненні.

З огляду на вказане, судом першої інстанції правомірно застосовано норми статті 114 ЦПК про виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, зокрема переданого в заставу іпотечного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому ця ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 07 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: