АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/304/15 Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б. Категорія 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 25 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Полікарпової О.М.,
Базіль Л.В.
при секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від «03» грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

24 липні 2014 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 69000 грн. строком по 24 грудня 2014 року, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплачувати проценти, у розмірі, що передбачено п.4.1 кредитного договору.

Кредитні кошти ОСОБА_6 отримав для придбання автомобіля «Форд Фієста».

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачкою ОСОБА_7 було укладено 25.12.2007 року договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календаря і тому станом на 25.06.2014 року утворилася заборгованість у сумі 38307,36 грн., з яких 532,71 грн. - заборгованість за кредитом, 10695,22 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 133,43 грн. - нараховані відсотки, 2088,55 грн. - нараховані відсотки на прострочену заборгованість, 24857,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно всю витребувану ним суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 03 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 38307,36 грн., з яких 532,71 грн. - заборгованість по кредиту; 10695,22 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 133,43 грн. - нараховані відсотки; 2088,55 грн. - нараховані відсотки на прострочену заборгованість; 24857,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь банку витрати по сплаті судового збору у сумі по 19,153 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову банку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник банку просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 25 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_6 був укладений кредитним договір, за умовами якого банк надав позичальнику на придбання автомобіля кредитні кошти у розмірі 69000 грн. строком до 24 грудня 2014 року, а ОСОБА_6 зобов'язувався повернути кредит та сплачувати проценти у розмірі, що передбачено пунктом 4.1 кредитного договору.

Крім того, згідно з пунктом 4.7 договору сторони домовилися, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами, застосовується процентна ставка у розмірі 17,35%. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім договору.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і ОСОБА_7, яка змінила прізвище на «ОСОБА_7» 25 грудня 2007 року був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

У пункті 1.3 договору поруки зазначено, що поручитель свідчить, що він ознайомлений із кредитним договором та договором про відкриття кредитної лінії та погоджується з їх умовами.

Крім того, у п.2.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Оскільки згідно з умовами договору поруки відповідачка взяла на себе зобов'язання відповідати перед кредитором по всім зобов'язанням позичальника, що передбачені кредитним договором, і в тому числі по підвищеним процентам, то за таких умов, на думку колегії, доводи апеляційної скарги про збільшення відповідальності поручителя є такими, що не відповідають умовам як кредитного договору, так і договору поруки.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи скарги про те, що для дострокового погашення кредитної заборгованості кредитор зобов'язаний попередньо направити письмову вимогу поручителю, т.я. такі доводи не ґрунтуються на законі і такою вимогою, на думку колегії, є сама позовна заява, з якою банк звернувся до суду (постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14).

Щодо доводів апеляційної скарги про розмір стягнутої судом пені, то колегія виходить з такого.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 3.2, 3.2.1, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором.

Із розрахунку заборгованості пені вбачається, що вона розрахована позивачем за останні 12 місяців перед зверненням банку до суду, що узгоджується з вимогами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, однак розмір пені у сумі 24857,45 грн. значно перевищує розмір збитків у сумі 13449,91 грн.

Установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання та з урахуванням вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір стягнутої судом пені до 13449,91 грн., що також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 03.09.2014 року у справі №6-100цс14, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Крім того, у разі пред'явлення банком до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки банк звернувся до суду з позовом 24 липня 2014 року, то порука ОСОБА_7 припинилася щодо зобов'язань, які виникли до 24 січня 2014 року.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року).

Оскільки за умовами договору позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати банку по 821,43 грн., то починаючи з 24.01.2014 року з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 9395,28 грн., з яких: 4639,86 грн. - по тілу кредиту; 232,37 грн. - по процентам за користування кредитом; 4523,05 грн. - пеня.

Решта заборгованості за кредитним договором у сумі 17504,54 грн., з яких: 6588,07 грн. - по тілу кредиту; 1989,61 грн. - по процентам за користування кредитом; 8926,86 грн. - пеня, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6

Таким чином, постановлене судом першої інстанції рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 грудня 2014 року змінити і викласти його в такій редакції.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у сумі 9395,28 грн. на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 17504,54 грн.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» витрати по сплаті судового збору з ОСОБА_6 243,60 грн., а з ОСОБА_7 121,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук