Провадження № 22-ц/783/576/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, прокурора Лящука Т.І., представника відповідача Чабана О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Генеральної прокуратури України Семененка Володимира Івановича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8, ОСОБА_4, до ДПІ у Франківському районі м. Львова, ОСОБА_9, з участю третьої особи на стороні відповідача Генеральної прокуратури України, про виключення майна з опису та повернення грошових коштів, -

встановила:

Позивачі ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в жовтні 2011 року звернулися в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, ДПІ у Франківському районі м. Львова, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог просили виключити з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 р. слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошові кошти в сумі 59900 доларів США, 3000 Євро, та повернути такі грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також виключити з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 р. слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошові кошти в сумі 1500 доларів США та повернути такі грошові кошти ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 1-3, 219-220).

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що зазначені спірні грошові кошти є їх особистою власністю, а не власністю ОСОБА_9, відносно якого була порушена кримінальна справа та проведено опис майна. Грошові кошти у розмірі 59900 доларів США та 3000 Євро залишились від продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 яка належала позивачам та відповідачу ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності і була продана 12 лютого 2008 року. Після продажу квартири між колишніми співвласниками була домовленість про те, що виручені від продажу квартири грошові кошти діляться між ними порівну. Після отримання коштів відповідач ОСОБА_9 належні йому грошові кошти витратив у 2008 та 2009 роках на відпочинок, а також на відбудову після пожежі у 2009 році господарських будівель його матері та інших робіт в її житловому будинку.

Вважають, що грошові кошти, які були вилучені з житлового будинку слідчими Генеральної прокуратури України, належали їм на праві особистої власності.

В свою чергу, грошові кошти в сумі 1500 доларів США є особистою власністю ОСОБА_4, яка їх заощадила для оздоровлення дитини на літніх канікулах, та зберігала на полиці в шафі, у гардеробній кімнаті, якою користуються усі п'ять чоловік, що проживають і зареєстровані за цією адресою.

Ухвалою судового засідання від 23.05.2014 року задоволено заяву позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про заміну процесуального становища позивача ОСОБА_9 на відповідача (т. 1 а.с. 201, 207-208).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2012 року позов задоволено, виключено з протоколу накладення арешту на майно від 16.02.2011 року грошові кошти в сумі 59900 дол. США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 і 3000 Євро, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 в АТ "Укрексімбанк"та зобов"язано банк повернути ці кошти ОСОБА_2.

Кошти в сумі 1500 дол. США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ "Укрексімбанк", повернуто ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 103-104).

Переглядаючи законність та обґрунтованість вказаного рішення за апеляційними скаргами представників Генеральної прокуратури України Лящука Тараса Ігоровича та Семененка Володимира Івановича, до яких приєдналася Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова, Апеляційний суд Львівської області рішенням від 08 липня 2013 року, задовольнивши апеляційні скарги частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2012 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково.

Виключив з протоколу накладення арешту на майно від 16 лютого 2011 року грошові кошти в сумі 51631,56 дол. США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 АТ "Укрексімбанк" та 1500 Євро, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 в АТ "Укрексімбанк", з яких: 40363,11 дол. США та 1500 доларів США, всього 41863,11 дол. США повернув ОСОБА_4; 9 768,45 дол. США та 1500 Євро повернув ОСОБА_2.

В решті позову відмовив.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2013 року та рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2014 року позов задоволено.

Виключено з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 року слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошові кошти в сумі 59900 доларів США, 3000 Євро, та повернуто такі грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Виключено з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 р. слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошові кошти в сумі 1500 доларів США та повернуто такі грошові кошти ОСОБА_4.

Рішення суду оскаржив представники Генеральної прокуратури України Семененко В.І., вважає його незаконним у зв'язку з невідповідністю висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірні грошові кошти є особистою приватною власністю тільки позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи. Покликається на те, що позивачами не доведено, що у результаті можливої конфіскації спільного із ОСОБА_9 майна, їх частка у цьому майні стане меншою або його залишиться менше, ніж припаде на їх частки.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається і на пункти 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 "Про судову практику у справах про виключення майна з опису", у яких зазначено, що вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності, суду необхідно враховувати, що розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, визначаються з урахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягає опису, так і майно, що не підлягало опису. Якщо згідно з вироком підлягає конфіскації конкретне майно, що становить спільну сумісну власність подружжя, позови інших учасників спільної власності про виключення з опису їх частки цього майна можуть бути задоволені, якщо не залишилось іншого сумісного майна або його залишилось менше, ніж припадає на їх частку.

Стверджує, що вимоги про визнання валютних цінностей особистою приватною власністю дружини ОСОБА_2 в суді не заявлялись та судом не вирішувались, тому посилання суду на положення ст. 57 СК України є необґрунтованим, вважає, що суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2014 року та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що грошові кошти, які є предметом позовних вимог у даній справі, не являються речовими доказами у кримінальній справі, крім цього, позивачами доведено, що підтверджується і самим відповідачем, що спірні грошові кошти є особистою власністю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а тому, прийшов переконання про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З протоколу обшуку від 16.02.2011 року, що проведений у зв'язку із розслідуванням кримінальної справи відносно ОСОБА_9, за місцем проживання позивачів по АДРЕСА_4 у м. Львові вилучено, серед іншого, грошові кошти: 59 900 доларів США, 3 000 Євро та 1 500 доларів США, на які накладено арешт.

23.05.2011 року вилучені кошти внесені на депозитні рахунки в АТ "Укрексімбанк": НОМЕР_1 - 59900,00 дол. США та 1500,00 дол. США і НОМЕР_2 - 3 000,00 євро.

Звертаючись із даним позовом позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказували на те, що спірні грошові кошти є їх особистою власністю, а не власністю ОСОБА_9, відносно якого була порушена кримінальна справа та проведено опис майна, а саме що 59900 доларів США та 3000 Євро залишились від продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 яка належала позивачам та відповідачу ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності і була продана 12 лютого 2008 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_9, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 19.07.1996 року, належала квартира АДРЕСА_1, яку вони приватизували у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження, зокрема, квартир на користь громадян України. Одним із способів приватизації є безоплатна передача громадянам квартир з розрахунку санітарної норми, що визначено ст. 3 цього Закону.

Власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України (ст. 12 Закону).

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Таким чином, вцілому квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, проте, частка кожного із співвласників у цій квартирі належала їм на праві особистої приватної власності.

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.02.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_13 та зареєстрований в реєстрі № 435, позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_9, продали квартиру АДРЕСА_1 за 600950,00 грн. покупцю ОСОБА_11 На день укладення договору 600950,00 грн. за курсом Національного Банку України еквівалентно 118764,82 дол. США. (т. 1 а.с. 4).

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу представник Генеральної прокуратури не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вилучені слідством кошти походять від продажу сім"єю ОСОБА_9 приватизованої квартири АДРЕСА_2, а також, що спірні грошові кошти є особистою приватною власністю тільки позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки вважає ці кошти спільною сумісною власністю трьох членів сім"ї ОСОБА_11.

На переконання колегії суддів, враховуючи положення ст. 57 СК України, грошові кошти, отримані кожним із співвласників від продажу квартири, належали їм на праві особистої приватної власності.

Що стосується доводів апелянта про те, що вилучені слідством кошти не походять від продажу сім"єю ОСОБА_4 приватизованої квартири АДРЕСА_2, колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначено вище, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.02.2008 року, продаж квартири АДРЕСА_1 вчинено за 600950,00 грн., з яких 146450,00 грн. покупець ОСОБА_11 сплатив продавцям за рахунок власних коштів, а решту суми, в розмірі 454500,00 грн., зобов"язувався сплатити 12.02.2008 року за рахунок кредитних коштів.

З наявних у справі документів встановлено, що 12.02.2008 р. позивач ОСОБА_2 у відділенні ВАТ КБ "Надра" Львівське регіональне управління відкрила рахунок, на який поклала 50 000,00 доларів США згідно договору № 309884 строкового банківського вкладу від 12 лютого 2008 року. Внесення коштів на депозит готівкою підтверджується квитанцією № 269 від 12 лютого 2008 року. Згідно поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку були нараховані відсотки у розмірі 2324,31 доларів США (т. 1 а.с. 7-9).

Крім цього, цього ж дня 12.02.2008 року, ОСОБА_2 провела валютно-обмінну операцію, відповідно до якої обміняла 40000 дол. США на 27310 Євро, які поклала на накопичувальний рахунок, відкритий на її ім'я, що стверджується квитанцією № 2067 від 12 лютого 2008 року (т. 1 а.с. 10-11).

Також, 13.02.2008 року ОСОБА_2 додатково поклала на накопичувальний рахунок грошові кошти в сумі 22715 Євро, що стверджується квитанцією № 7078 (т. 1 а.с. 12).

22 серпня 2008 року ОСОБА_2 зняла з рахунку 52324,31 дол. США - суму покладену строком на 6 місяців, згідно договору, разом із нарахованими процентами, а 14 листопада 2008 року закрила рахунок, відкритий у євро, перерахувавши грошові кошти в розмірі 50500 Євро на банківський рахунок, відкритий у ВАТ "Кредобанк". Грошові кошти Євро зняті з рахунку у ВАТ "Кредобанк" 18 та 19 листопада 2008 року. Зазначені банківські операції стверджуються наявними в матеріалах справи поточними звітами та заявами на видачу готівки (т. 1 а.с. 15-30).

Разом з тим, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді позивачі не надали суду докази на підтвердження обміну 600950,00 грн., отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1 на долари США або Євро, а також про те, що власне отримані з банку в серпні та листопаді 2008 року грошові кошти позивачі зберігали за місцем свого проживання АДРЕСА_4

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що вилучені слідством кошти походять від продажу сім"єю ОСОБА_2 приватизованої квартири АДРЕСА_2, не відповідає встановленим обставинам справи та наявним доказам.

З аналогічних підстав, помилковим є також висновок суду першої інстанції про те, що грошові кошти в розмірі 1500 доларів США є особистими заощадженнями позивача ОСОБА_4, яка надавши довідки про заробітну плату у гривнях, відповідно не надала доказів валютно-обмінних операцій на власне ім"я.

Також, не відповідає встановленим обставинам справи висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_9 свою частку грошових коштів, отриманих від продажу квартиру по АДРЕСА_1 в м. Львові, витратив на усунення наслідків пожежі, яка мала місце в приватному господарстві його матері ОСОБА_14 у с. Лівчиці, Городоцького району Львівської області 03 липня 2009 року, оскільки, наявна у справі довідка Підзвіринецької сільської ради Городоцького району № 257 від 27.06.2013 р. підтверджує той факт, що 03.07.2009 року у вказаному господарстві була пожежа, внаслідок чого згоріли літня кухня, стодола і стайня, проте, стороною позивача не подано кошторису вартості відновлювальних робіт, платіжних документів на підтвердження придбання будівельних матеріалів та оплати виконаних будівельних робіт.

Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 59900 дол. США, 3000 Євро та 1500 дол. США, відповідно до протоколу накладення арешту на майно від 16.02.2011 року, знайдені у гардеробі в шафі серед особистих речей ОСОБА_9, вимоги про виключення з акту опису майна цих коштів та повернення позивачам, не підлягають до задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Генеральної прокуратури України Семененка Володимира Івановича - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8, ОСОБА_4 про виключення з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 р. слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошових коштів в сумі 59900 доларів США, 3000 Євро та повернення таких грошових коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також про виключення з акту опису майна, складеного в протоколі накладення арешту на майно 16.02.2011 р. слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радником юстиції Ткачуком А.С., грошових коштів в сумі 1500 доларів США та повернення таких грошових коштів ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин