АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/52/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про визнання кредитного договору частково недійсним та зміну у мов кредитного договору та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним та зміну умов кредитного договору,

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 4 червня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № CSIPGL 00000119, згідно якого відповідачка отримала кошти в сумі 32 025 доларів США строком до 4 червня 2022 року зі сплатою 0,8 % щомісяця за користування кредитом, але через неналежне виконання останньою своїх зобов'язань станом на 24 грудня 2013 року утворилася заборгованість 47300,19 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 24078,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3,82 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за вказаним договором в сумі 23217,42 доларів США.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов, змінивши позовні вимоги, просила суд поновити їй строк звернення до суду за захистом порушеного права, визнати недійсними окремі положення укладеного кредитного договору в частині сплати комісій та визнати недійсними додаткові угоди до кредитного договору № CSIPGL 00000119 від 15.08.2011 року, 14.02.2012 року та від 03.12.1012 року, що були укладені сторонами, обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги порушенням її прав як споживача банківських послуг та порушення банком черговості погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого не відбувалося погашення тіла кредиту та відсотків по ньому.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кошти в сумі 265 534 грн. 13 коп. в рахунок погашення заборгованості по кредитно-заставному договору № CSIPGL 00000119 від 4 червня 2007 року, 2 576 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_6, посичись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк», порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6 та часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» з слідуючих підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 4 червня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № CSIPGL 00000119 та додаткова угода до даного договору, згідно яких відповідачка отримала кошти в сумі 32025 доларів США строком до 4 червня 2022 року на придбання квартири та сплату страхових платежів зі сплатою 0,8% щомісяця за користування кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, положеннями зазначеної статті передбачено необхідність повернення кредиту та сплати процентів на умовах встановлених договором.

Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 14 грудня 2013 року утворилася заборгованість 47300,19 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту-24078,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3,82 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за вказаним договором в сумі 23217,42 доларів США з урахуванням списаної заборгованості по пені, внаслідок чого право банка є порушеним, оскільки відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, цивільним законодавством України передбачено строки застосування позовної давності.

Так відповідно до вимог ст..257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки.

Пунктом 2 ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафу).

3а таких обставин, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до первісного позову, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, тобто стягнення повної заборгованості за тілом кредиту та відсоткам за користування вказаним кредитом та часткове задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по пені, тобто стягнення пені за період один рік, що передував дню звернення до первісного позивача до суду з урахуванням наданого суду розрахунку заборгованості.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»:

? 24078,95 Доларів США - заборгованість за кредитом;

? 3,82 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

? 1329, 41 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В ст. 99 Конституції України закріплено, що грошовою одиницею України є гривня.

На підставі цієї норми ч.1 ст. 192 ЦК України «Гроші (грошові кошти)» встановлює, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Частина 2 цієї ж статті закріплює, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Тобто іноземна валюта це теж гроші (грошові кошти), але використовується вона виключно в передбачених законом випадках.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Укладення кредитних договорів регулюється в тому числі ст. 1054 ЦК України, де закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спеціальним законом, що регулює відносини за банківським кредитом є Закон України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст. 2 такого закону, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

При цьому кошти, як зазначено в цій же статті, - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - це зобов'язання, яке може бути виражене в іноземній валюті. Відповідно і виконанню підлягає таке зобов'язання саме в іноземній валюті.

Зважаючи на те, що банківський кредит це не тільки зобов'язання надати грошові кошти, але й зворотнє зобов'язання такі грошові кошти повернути та сплатити проценти за користування ними, то банківський кредит - це зобов'язання, в якому банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (в тому числі в іноземній валюті) в кредит в обмін на зобов'язання позичальника повернути такі грошові кошти (в тій самій валюті) та сплатити проценти за користування такими грошовими коштами (також в валюті кредиту).

Викладені норми діючого законодавства України дають підстави беззаперечно стверджувати про правомірність передачі банками в кредит юридичним або фізичним особам іноземної валюти, та визначення обов'язку таких осіб повернути такий кредит та сплатити проценти за користування ним саме в іноземній валюті.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних кримінальних справ від 30 березня 2012 року, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Пункт 12 вказаної Постанови передбачає, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Тому, оскільки позовні вимоги Банку ставились в доларовому еквіваленті, тому і стягнення суми боргу рішенням суду першої інстанції повинно також бути у вказаній валюті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно відхилення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, оскільки, підстав, передбачених законом, тобто ст.ст. 203, 215 ЦК України, відповідачкою не доведено, у зв'язку з тим, що остання є дієздатною особою, має вищу економічну освіту, на час укладення договору і на теперішній час працює керівником банківської установи, що вказує на її розуміння значення укладання даного виду договорів та наслідки його невиконання.

Твердження відповідачки та її представника про неправильне списання банком заборгованості за кредитним договором суд оцінює критично, як спробу уникнути цивільної відповідальності, оскільки дії позивача щодо черговості списання заборгованості знаходяться у відповідності до приписів ст..534 ЦК України, тобто в першу чергу відшкодовувалися проценти і неустойка, а потім лише основна сума боргу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни рішення в частині.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення районного суду скасувати в частині стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року в частині стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 412,18 Доларів США, з яких: 24078,95 Доларів США - заборгованість за кредитом; 3,82 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1329, 41 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :