Справа № 462/5986/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 09.04.1997 року, та від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 26.08.2014 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, посилаючись на те, що її син навчається в Національному університеті «Львівська політехніка» на денній формі навчання. Сама позивачка є інвалідом третьої групи, а тому не має можливості самостійно утримувати сина, який потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач добровільно коштів для сина не дає, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 від заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до закінчення ним навчання, оскільки син навчається, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач працює і може таку надавати.

Відповідач позов визнав та зазначив, що спроможний надавати кошти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу) щомісячно.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав та пояснив, що навчається в Національному університеті «Львівська політехніка», в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), проживає з матір'ю ОСОБА_5, котра є інвалідом ІІІ групи, по АДРЕСА_1, та, після досягнення повноліття, продовжує навчатися у Національному університеті «Львівська політехніка» на денній формі навчання, за рахунок коштів державного бюджету, закінчує навчання в червні 2017 року (а.с.3), у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює головним інженером в управлінні Національного банку України у Львівській області (а.с.27), та отримує дохід приблизно 8000 грн. щомісячно, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина систематично.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків, а відповідач працює і має сталий, систематичний дохід, то з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення сином навчання в червні 2017 року, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме реальним потребам повнолітнього, у зв'язку з його навчанням, а також матеріальному становищу сторін у справі, які у суді не заперечили проти стягнення аліментів у такому розмірі.

Разом з тим, позивач помилково покликається на норму ч.2 ст.ст.182 СК України, яка передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, оскільки вказані положення не застосовуються при визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку, сина у порядку вимог ст.200 СК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору, від сплати якого позивача було звільнено.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 180-184, 199 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого по АДРЕСА_2 який працює головним інженером в управлінні Національного банку України у Львівській області, аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.08.2014 року до завершення сином навчання в червні 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.