ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/153/15-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.,

при секретарі: Бойко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Золочівського районного суду Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила стягнути заборгованість по виплаті моральної шкоди за вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2010 року 46383,33 гривні та інфляційні витрати на суму заборгованості на суму 16926,98 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що вказаним вироком відповідач ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік відповідно до положень ст. 75 КК України, з покладенням обовязків передбачених ст. 76 КК України. Вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, на її користь стягнуто з ОСОБА_2 50000 гривень моральної шкоди. Проте весь цей час відповідач то виплачує мізерні суми, то взагалі припиняє виплати за вироком суду, через що в даний час в нього виникла заборгованість на суму 46383,33 гривні. Окрім цього, в звязку із подорожчанням життя просила також стягнути інфляційні витрати на суму заборгованості в розмірі 16926,98 гривень.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з наведених у позові мотивів, просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що по мірі своїх можливостей з 2012 року сплачує моральну шкоду позивачу щомісячно приблизно по 200 гривень на реквізити, надані виконавчою службою, проте швидше погасити заборгованість він не має можливості через матеріальний стан, надав суду 40 дублікатів чеків про сплату на суму 7898 гривень. Одночасно зауважив, що інфляційні не можуть застосовуватися до суми присудженої до стягнення вироком суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 1 рік відповідно до положень ст.75 КК України, з покладенням обовязків передбачених ст. 76 КК України. Вказаним вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, на її користь стягнуто з ОСОБА_2 50000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказаний факт визнаний відповідачем.

10 листопада 2010 року Харківським районним судом Харківської області на підставі вказаного вироку ОСОБА_1 видано виконавчий лист №1-561/2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 50000 гривень.

З наданої суду копії постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області ОСОБА_3 від 27 травня 2014 року виконавчий лист №1-561/2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 50000 гривень на користь ОСОБА_1 повернуто стягувачу.

Відповідачем надано 40 дублікатів чеків про сплату моральної шкоди ОСОБА_1 за період 2012-2015 років на загальну суму 7898 гривень.

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 625 ЦК України визначено, що ьоржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК розміщена в розд. І «Загальні положення про зобовязання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Відтак, судом встановлено, що відповідач за вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2010 року з загальної суми 50000 гривень присудженої моральної шкоди сплатив позивачу 7898 гривень, відповідно, станом на момент розгляду справи обєм невиконаного грошового зобовязання у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 42102 гривень.

Аналізуючи зміст наведених статей суд доходить висновку, що прострочення виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошової суми фактично є простроченням виконання грошового зобовязання, в звязку з чим вважає можливим застосувати положення ст. 625 ЦК України в частині застосування заходу відповідальності у вигляді інфляційних втрат на суму заборгованості.

Відтак, суд, застосовуючи положення ст. 625 ЦК України, в межах позовних вимог стягує з відповідача інфляційні витрати з суми 42102 гривень за період з листопада 2010 року по лютий 2015 року на суму 15 192 гривень 68 копійок, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості невиплаченої суми за вироком Харківського районного суду Харківської області, суд відмовляє у їх задоволенні, так як вказана сума вже була стягнута судом в межах суми 50000 гривень та повторному стягненню не підлягає.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись вказаними положеннями матеріального закону та ст., ст. 10,11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 192 гривень 68 копійок інфляційних витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 гривні 63 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Шабас О. С.,

.