Справа №336/420/15-ц
пр.№2/336/770/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі судового засідання: Бутенку О.В.,

за участі сторін: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Даценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі відділення «Запорізьке районне управління» Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому порушує питання про визнання недійсним кредитного договору №34.1/АА-00009.08.2 від 15.07.2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Родовід Банк» - (далі Банк),

Свої вимоги мотивував тим, що на момент вчинення правочину відповідач не дотримався вимог законодавства України й видав кредит у іноземній валюті без індивідуальної ліцензії та з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Представник позивача у судовому засіданні просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив і вважав його безпідставним.

Заслухавши учасників судового розгляду і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 15 липня 2008 року сторони уклали кредитний договір №34.1/АА-00009.08.2, згідно якого позивачеві надано кредит у розмірі 33262,91 доларів США на строк до 15.07.2015 року зі сплатою відсотків в розмірі 14,5 % річних.

Згідно п. 3.1.1. кредитного договору погашення кредиту здійснюється відповідачем щомісячно у доларах США.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з правового змісту ст. 192 ЦК України, якою передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 і 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Таким чином суд вважає, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Зі справи вбачається, що вказані вимоги Законів відповідачем при укладанні кредитного договору дотримано.

Разом з тим межі термінів і сум надання кредитів у іноземні валюті, які б потребували наявності індивідуальної ліцензії згідно вимог п.п. "в" п. 4 ст. 5 Декрету законодавцем не визначені, а тому зазначений підзаконний нормативний акт у цій справі, як підстава визнання оспорюваного правочину недійсним, застосований бути не може. Таким чином, аналіз положень статті 47, статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та статті 5 Декрету дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з іноземною валютою, у тому числі операції з надання в кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Національним банком прийнято Положення "Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року № 275, відповідно до пункту 5.3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом. Відповідно до пункту 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки Банк отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

За наявністю у банку генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення кредитних операцій з розміщення валютних коштів на внутрішньому ринку України банк має право надавати кредити в іноземній валюті резидентам України - господарюючим суб'єктам приватної форми власності, (пункт 10 зазначеного вище Положення).

Таким чином, банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії.

З аналізу вищезазначених нормативно-правових актів України убачається, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті та повернення позивачем такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої відповідачу Національним банком України, та не потребує отримання відповідачем чи позивачем індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає доводи позивача, такими, що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що операція з надання позивачеві кредиту потребувала індивідуальної ліцензії.

Відтак оспорюваний договір кредиту є правомірним, а підстави для визнання його недійсним відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 192, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі відділення «Запорізьке районне управління» Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Артемова