Справа № 234/9360/15-ц
Провадження № 2/234/4317/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Михальченко А.О.

при секретарі Вербовецькій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 21.03.1958р. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_4, два сини - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який є його, позивача, батьком.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, так як мешкали разом зі спадкодавцем на момент його смерті, тобто фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді ? частки будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є його мати - ОСОБА_4, яка спадщину прийняла, так як мешкала та була зареєстрована разом із спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить будинок АДРЕСА_1. Спадкоємців першої-п'ятої черги після смерті ОСОБА_4 немає, так як її діти та чоловік померли раніше за неї.

Враховуючи викладене, а також те, що він та його рідна сестра, відповідач по справі, ОСОБА_2, є спадкоємцями за правом представлення після смерті ОСОБА_4, він прийняв спадщину, а сестра після смерті бабусі спадщину не прийняла, просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за правом представлення на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням ВССУ №2710/38-14 була змінена територіальна підсудність справ. Так, територіальна підсудність цивільних справ Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області була змінена на Краматорський міський суд Донецької області.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної частини.

Відтак, позов ОСОБА_1 подано без порушення правил підсудності.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Макіївської міської Ради депутатів трудящих №970 від 30.11.1955р. ОСОБА_3 була надана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею 600 кв.м. на право забудови індивідуального житлового будинку. (а.с.17)

На підставі рішення про відвід земельної ділянки, 21.03.1958р. між відділом комунхозу виконкому Макіївської міської Ради та ОСОБА_3, укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно. (а.с.18)

Згідно даних технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 його було закінчено будівництво у 1958р. та проінвентарізовано. (а.с.24-25)

Відтак, при вирішенні питання про момент та підстави виникнення у ОСОБА_3 права власності на нього суд виходить з такого.

У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Таким чином, будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, відбувалось ОСОБА_3 відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. (а.с.10)

Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 були - дружина ОСОБА_4, два сини - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 14-15) Заповіт ОСОБА_3 не залишив.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розумінні ст.549 ЦК України (1963р.) вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, а саме фактично вступили в управління та володіння спадковим майно. Так, відповідно до відомостей домової книги на будинок АДРЕСА_1, на момент смерті ОСОБА_3 вони мешкали разом із ним, після смерті спадкодавця залишилися мешкати у будинку, управляти ним та відкрито володіти. (а.с. 20-21)

Приписами ст.560 ЦК України (1963р.) передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави .

Отже, ЦК України в редакції 1963р. не встановлював обов'язок спадкоємців отримувати свідоцтво про право на спадщину, а надавав їм право на його отримання.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 у рівних частках прийняли та до них перейшло право власності на зазначене майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 11)

Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1, яку прийняла єдина спадкоємиця за законом першої черги, мати померлого - ОСОБА_4, так як постійно мешкала та була зареєстрована разом з ним на момент його смерті. (ст. 1268 ЦК України). Інших спадкоємців як за заповітом так і за законом після смерті ОСОБА_5 не було.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 (а.с.11)

Спадщини після його смерті не залишилось, а спадкоємцями за законом першої черги були - ОСОБА_4 (мати), позивач ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_2 (донька). (а.с.13-14)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с.12)

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємців за заповітом або за законом першої-п'ятої черги у неї не було.

Однак, враховуючи те, що у її сина ОСОБА_6, який помер раніше за неї, було двоє дітей - син ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_2 (відповідач по справі), які є онуками померлої ОСОБА_4, то вони, у відповідності до ст. 1266 ЦК України, спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхньому батьку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ст.1269 ЦК України)

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_2 постійно з бабусею не проживали. (а.с.8-9) Однак, 20.05.2014р. ОСОБА_1, у відповідності до глави 3 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., звернувся до П'ятої макіївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті бабки не приймала.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець, який вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті бабки, але у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у деяких районах Донецької та Луганської областей, у т.ч. у м. Макіївці Донецької області, нотаріусом спадкова справа заведена не була.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за правом представлення на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя А. О. Михальченко