АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом до відповідача.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позовна заява була повернута позивачу на підставі ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

В поданій на зазначену ухвалу апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_1, ставить питання про скасування ухвали судді та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження. Апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали та вважає такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач надав суду усі належні докази, що підтверджують факт, останнього відомого місця проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1, а також на запит суду з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві надійшла інформація із зазначенням вказаної адреси реєстрації відповідача.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній. Додатково зазначила, що судом при вирішенні питання не було ураховано, що сторони по справі є громадянами різних держав, а тому, відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої ЗУ № 240/94-ВР, у разі якщо один з подружжя проживає на території однієї держави, а другій - на території іншої, то їх особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством тієї держави на території якої вони мали останнє спільне місце проживання.

Представник відповідача за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив урахувати те, що відповідач та діти сторін проживають на даний час в Росії, про що позивачу достеменно відомо і виходячи з приписів ст. 109 ЦПК України та зазначеної апелянтом Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах спір має розглядатися за місцем проживання відповідачки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції посилався на те, що справа не підсудна Печерському районному суду м. Києва відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Колегія суддів погодитися із такими висновками судді у повній мірі не може.

Як убачається з позовної заяви ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про визнання недійсним договору про визначення місця проживання дітей, участь батьків в утриманні та вихованні дітей.

Виходячи з предмету позову він підлягає розгляду судом за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача (ст. 109 ЦПК України).

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 35, визначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Особа зобов'язана зареєструвати своє місце проживання, відомості про реєстрацію вносяться до паспортного документа (ст. ст. 3, 6 Закону, п. 5 постанови). Відповідно до п. 3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячі будинки сімейного типу, спеціальні заклади для престарілих, інвалідів, ветеранів.

Місцем реєстрації відповідача ОСОБА_3 у позовній заяві зазначено АДРЕСА_1.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ МВС України в м. Києві, на запит суду, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.47).

Отже, місце проживання відповідачки зазначене у позовній заяві відповідає даним про її реєстрацію за цією адресою в Україні.

Разом із цим на адресу суду від відповідача надійшла заява з повідомленням про те, що 22.03.2015 року вона виїхала з території України до Російської Федерації. З 09.04.2015 року фактично мешкає та зареєстрована, як громадянка Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_2, на підтвердження такому нею надано ксерокопію довідки від 04.09.2015 року та відмітки в паспорті громадянина Російської Федерації про реєстрацію місця проживання, відмітку про перетин кордону (а.с. 28-34).

Проте, вказані докази ніяким чином не посвідчені, а достовірність відомостей вказаних в них не перевірена.

Оскільки громадянство та проживання і реєстрація відповідачки в інший державі не встановлені належними доказами, а саме від цього залежить вирішення питання щодо підсудності справи, суддя дійшов передчасного висновку про повернення позову.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції порушений порядок вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, з цих підстав ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/30185/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15638/2014

Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.