АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/388/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/388/15 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за додатковим договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним додаткового договору № 1 до трудового договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за додатковим договором. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона надає послуги по працевлаштуванню фізичних осіб в м. Житомирі і м. Хмельницькому, тобто здійснює діяльність агентств працевлаштування. З 12.12.2011 року між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір № 0, за умовами якого остання зобов'язалася не передавати інформацію, що належить агентству третім особам та не використовувати її в особистих цілях. 7 травня 2012 року між тими ж сторонами було укладено додатковий договір № 1 до трудового договору від 12.12.2011 року, умови якого стосуються нерозголошення комерційної інформації, заборони створювати, брати участь або відкривати власну справу підприємницького характеру, яка подібна за структурою і діяльністю ФОП ОСОБА_1, заборони

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/388/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 53

використання бази даних клієнтів агентства ФОП ОСОБА_1 тощо. Надалі, 30.04.2014 року, трудовий договір між сторонами розірвано, а 05.05.2012 року ОСОБА_3 самостійно почала займатися підприємницькою діяльністю, використовуючи базу даних клієнтів позивача, розробила та укладає договори про надання інформаційних послуг по працевлаштуванню громадян м. Хмельницького, відкривши власне агентство "Гарант-Інфо". На думку позивача, відповідач ОСОБА_3 порушила умови п. 2 договору від 12.12.2011 року та п.п. 1-4 додаткового договору від 07.05.2012 року.

Крім цього, як зазначає позивач, додатковим договором було передбачено, що у разі порушення його умов працівник зобов'язується сплатити одноразову грошову суму в розмірі 50000 грн. За таких обставин, ОСОБА_1 надіслала поштою претензію № 1, однак, відповідач не визнає суму боргу, оскільки вважає, що додатковий договір є недійсним та порушує її трудові права. Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в сумі 50000 грн. та судові витрати.

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним додаткового договору № 1 до трудового договору від 07.05.2012 року. Посилаючись на те, що додатковий договір є недійсним, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не дотримано, передбачені законом, умови щодо обов'язкової реєстрації договору та обмежено права позивача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 також відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення її позову. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просить залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року без змін.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 12 грудня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ФОП) та ОСОБА_3 (працівник) було укладено трудовий договір № 0, який був зареєстрований в Житомирському центрі зайнятості (а.с.4).

Згідно з п. 1 договору, він є безстроковим, що укладається на невизначений строк з 12 грудня 2011 року.

Згідно з п. 2 договору, працівник серед інших обов`язків зобов`язаний, виконуючи роботу менеджера, не передавати інформацію, що належить агентству, третім особам та не використовувати в особистих цілях.

Встановлено також, що 7 травня 2012 року, між тими ж сторонами, було укладено додатковий договір № 1 до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю № 0 від 12.12.2011 року (а.с.5), згідно з яким:

працівник з яким укладено трудовий договір не має права використовувати в своїх цілях та розголошувати інформацію, яка використовується в підприємницькій діяльності і належить на праві власності ФОП ОСОБА_1;

працівнику забороняється особисто або через своїх близьких родичів та інших сторонніх осіб створювати, брати участь та відкривати власну справу підприємницького характеру, яка подібна за структурою і своєю діяльністю в якій він працює під керівництвом ФОП ОСОБА_1;

працівнику забороняється протягом 3-х років з моменту розірвання трудового договору з ФОП ОСОБА_1 працювати в подібних за структурою та діяльністю агентствах по працевлаштуванню незалежно від займаної посади або ролі консультанта;

працівник не має права використовувати базу даних клієнтів агентства ФОП ОСОБА_1 у власних цілях або передавати її дані будь-якій іншій фізичній чи юридичній особі;

в разі порушення хоча б одного із вищевказаних пунктів даного договору працівник зобов`язується та згоден сплатити одноразову грошову суму компенсації в розмірі 50000 (п`ятдесят) тисяч гривень на користь ФОП ОСОБА_1;.

Даний додатковий договір є невід`ємною частиною трудового договору між працівником і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, яка використовує найману працю № 0 від 12.12.2011 року.

Встановлено, що 30.04.2014 року трудовий договір 0 від 12.12.2011 року було розірвано сторонами, ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, розірвання трудового договору зареєстровано в Житомирському центрі зайнятості.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні чи припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до п. 7 Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики № 260 від 08.06.2001 року, при вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України.

Главою VIII КЗпП України передбачено гарантії і компенсації, а главою IX КЗпП України передбачено гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, інших гарантій та компенсацій трудове законодавство не передбачає.

Встановлено також, що позивачка просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 50000 грн., посилаючись на норми цивільного законодавства, а саме:ст.ст.14, 525, 610, 626 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що норми цивільного законодавства в цьому випадку не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України, визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статті 626, 628, 629 ЦК України, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1, стосуються загальних положень про договір, ст.ст. 525, 526 ЦК України - виконання зобов'язання, ст. 610 цього Кодексу - порушення зобов'язання.

Аналіз вказаних статей ЦК України дає підстави для висновку, що їх застосування передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначених статей поширюються на порушення зобов'язання, що виникають з договорів як актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є правильним, оскільки положення цивільного законодавства не застосовуються до трудових правовідносин, так як вони врегульовані положеннями трудового законодавства, а тому посилання позивача ОСОБА_1 на те, що між сторонами була укладена цивільна угода є безпідставним, оскільки спірний договір був укладений з ОСОБА_3 у зв'язку з виконанням нею трудових обов'язків.

Разом з тим, висновок суду про відмову у задоволенні вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь грошових коштів у сумі 50000 грн. з тієї підстави, що додатковий договір № 1 до трудового договору не було зареєстровано у центрі зайнятості - є помилковим, однак, це не призвело до неправильного вирішення питання.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 не оскаржується, скарга таких доводів не містить, а тому вони не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко