Справа № 303/1127/15-ц
Номер рядка статистичного звіту-1
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

26 лютого 2015 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М. розглянувши заяву ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу,-

в с т а н о в и в:

25.02.2015 року заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в розмірі 1968,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 названого Кодексу.

Як заначено в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року № 14, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року № 14 розяснено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Відповідно до п. 13 зазначеної Постанови, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 16 та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Серед доданих до заяви про видачу судового наказу документів відсутні докази існування між заявником та боржником договірних відносин, оформлених відповідно до законодавства, а також будь-яких інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг споживачем (договору про надання відповідних послуг, тощо). Більше того, відповідно до заяви про видачу судового наказу боржник проживає на території Російської Федерації, що однозначно спростовує факт отримання ним таких послуг.

Враховуючи наведене, слід прийти до висновку про те, що із заяви та поданих документів вбачається спір про право, оскільки відсутній договір, який підтверджує наявність субєктивного права у заявника на вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, що свідчить про відсутність безспірності вимог заявника та є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

Керуючись ст. 100-101, 209 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Розяснити заявнику його право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М. Заболотний