Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1724/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі Кравченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначив, що 22.09.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього в борг 103 000 грн., в еквіваленті на час позики 12 000 доларів США, які зобовязався повернути 22.10.2009 року, а потім у листопаді 2009 року взяв у борг додатково 56 000 грн., в еквіваленті 7 000 доларів США, які зобовязався повернути 30.11.2009 року. Всього 159 000 грн., що складає 19 000 доларів США за письмовим договором у формі розписок, які написані відповідачем особисто.

На неодноразові звернення відповідач борг не повертав.

Остаточно уточнивши позовні вимоги та, з врахуванням того, що відповідач у грудні 2011 року повернув йому 500 доларів США та у грудні 2012 року повернув 5000 грн., позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг по договору позики в сумі 377395 грн..

Рішенням суду позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Просив рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.303 ЦПК України та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що 22 вересня 2009 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 103000 грн., що на час позики становило 12000 доларів США, які зобовязався повернути 22.10.2009 року.

08.11.2009 року ОСОБА_2 взяв у борг у позивача 56000 грн., які зобовязався повернути 30.11.2009 року.

Заперечуючи проти позову в суді відповідач заявив, що розрахунки за розписками проведені і свої зобовязання перед позивачем ним виконані. Розписка залишилась у позивача, оскільки на той час між ними існували добрі стосунки.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що в зазначений позичальником строк борг повернуто не було, тому підлягають стягненню з відповідача в сумі 377395,00 грн., а також про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до даних правовідносин, оскільки відповідачем в грудні 2011 року та грудні 2012 року було частково повернуто борг позивачу.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Суд 1-ої інстанції визначив суму боргу, вирахувавши її у співвідношенні до долара США, що є порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України.

Частиною другою ст.1049 ЦК України передбачено, що, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з положенням ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Як убачається з розписки, сторони погодили, що датою повернення боргу є 30.11.2009 року.

Доказів того, що дата повернення коштів змінювалась, позивачем не надано.

Письмових доказів того, що відповідач будь-яким чином виконував свої зобовязання по поверненню коштів за договором позики, позивач суду не надав.

Посилання суду на покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як на підтвердження того, що відповідач частково в 2011 та в 2012 роках розраховувався за договором позики, є помилковими, оскільки ці докази не є належними при правовідносинах, які склались між сторонами.

Тому колегія судів вважає, що строк предявлення позову сплив 30.11.2012 року.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів покладає на позивача : 1490.00 грн. по фактично понесеним, а 2164.00 грн. на користь держави, оскільки при збільшенні позовних вимог судовий збір сплачений не був.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн.00 коп..

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді