Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Торжинської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що 03.03.2014р. її мати ОСОБА_3 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер 03.09.2013р., на будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, розташований на земельній ділянці площею 566кв.м. В судовому засіданні 25.04.2014р. була затверджена мирова угода про перерозподіл спадщини, за якою визнано між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право по ? частині спадщини на володіння житлового будинку по вул..Карпатській,7 в м.Одесі, розташований на земельній ділянці площею 566кв.м. 02.06.2014р. ВТП «»ОВІКС» ТОВ виготовило технічний паспорт на будинковолодіння та всіх наземних споруд, зробили розділ нерухомого майна між сторонами у наступних розмірах: ОСОБА_1 45/100 частин, ОСОБА_2 55/100 частин. Загальна площа будинковолодіння 123кв.м., що розташований на земельній ділянці 566кв.м. Що стосується землі під городом 237кв.м., то сторони вирішили в майбутньому дати форму власності частинами по 168,5кв.м. на кожну із співвласників.

15.07.2014р. сторони зареєстрували свою заяву у приватного нотаріуса, після чого звернулися до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з проханням розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером для проведення державної реєстрації права власності у наступній формі власності - приватна спільна часткова на будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці 566 кв.м. за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7, однак в реєстрації було відмовлено, оскільки не надано документів, що підтверджує реєстрацію права власності по ? частині житлового будинку №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, так як ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 25.04.2014р. не є документом, що підтверджує виникнення права приватної власності по ? частині за кожною зі сторін на будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі а нею лише визначено право на спадщину. Документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги задовольнити прохання в реєстрації, а також не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Посилаючись на викладене позивачка просила визнати за нею право власності на будинковолодіння за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7 а саме: в житловому будинку «А»: житлова 1-4 площею 28,6кв.м., житлова 1-5 площею 11,8кв.м., кухня 1-9 площею 14,8кв.м., загальною площею 55,2кв.м., житловою площею 40,4кв.м., вбиральня літ.»Г», надвірні споруди: частка мощіння та огорожі, що складає 45/100 частки будинковолодіння; частина земельної ділянки 283кв.м., що складає 50/100 частки від загальної площі будинковолодіння та землі під городом; визнати за відповідачкою право власності на будинковолодіння за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7 а саме: в житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 9,7кв.м., кухня 1-2 площею 8,5кв.м., ванна 1-3 площею 3,9кв.м., житлова 1-6 площею 10,4кв.м., коридор 1-7 площею 2,6кв.м., туалет 1-8 площею 2,6кв.м., загальною площею 37,7кв.м. житловою площею 10,4кв.м.; в житловому будинку літ.»И»: коридор 2-1 площею 5,0кв.м., житлова 2-2 площею 1,6кв.м., житлова 2-3 площею 9,0кв.м., коридор 2-4 площею 5,9кв.м., туалет 2-5 площею 1,6кв.м., загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 17,6кв.м.; надвірні споруди: сарай літ.»Ж», частка мощіння та огорожі що разом складає 55/100 частки будинковолодіння, частина земельної ділянки 283 кв.м.,що складає 50/100 частки від загальної площі будинковолодіння та землі під городом.

В судовому засіданні позивачка, представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка є також третьою особою у справі, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, пояснивши при цьому, що вони не можуть отримати свідоцтво про право власності у зв»язку з відсутністю в них правовстановлюючого документу на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлого 03.09.2013р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступне.

Відповідно до вимог ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2013 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №8605.

За життя діду відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 було надано у безстрокове користування земельну ділянку №45/ в районі 1-ї Застави, 38 лінія площею 560кв.м. для будівництва приватного одноповерхового жилого будинку житловою площею 21,78кв.м. з кількістю двох кімнат а також кухні та веранди на праві особистої власності, що підтверджується договором від 06.10.1956р., посвідченого нотаріусом Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 Вказаний договір було видано на підставі рішення виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих м.Одеси №931 від 28.07.1959р. В матеріалах справи є акт вказання меж на місцевості від 18.09.1959р., в якому також вказана площа земельної ділянки 560кв.м. за адресою 1 Застава, 38 лінія №459.

ОСОБА_8 довідки виписки з будинкової книги про склад сім»ї та прописку №207 від 28.01.2014р. за адресою: м.Одеса, вул..Карпатська,7 зареєстровані ОСОБА_9 (домоволоділець), який помер 13.03.2007р.; ОСОБА_10 (дружина), 1937р.н.; ОСОБА_2 (донька), 1962р.н.; ОСОБА_4 (син), який помер 03.09.2013р.; ОСОБА_11 (онук), 1989р.н. та ОСОБА_12 (онук), 1997р.н.

Позивачка є донькою ОСОБА_4, що не заперечується сторонами у справі, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

10.02.2014р. до П»ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3, яка є матір»ю позивачки, в якій вказувала на те, що вона приймає спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 та складається з частки житлового будинку №7 по вул..Карпатській в м.Одесі та зазначила, що крім неї інших спадкоємців немає. Позивачка із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

П»ятою Одеською державною нотаріальною конторою було зроблено запит до КП «БТІ» Одеської міської ради з приводу надання відомостей про те, кому належить і на підставі якого документу житловий будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, на який було отримано відповідь про те, що станом на 31.12.2012р. вказане домоволодіння не зареєстроване.

Листом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори від 26.02.2014р. на ім.»я ОСОБА_3 повідомлено, що у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відсутністю державної реєстрації на житловий будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, який належав ОСОБА_4 , видати свідоцтво про право на спадщину не можливо.

03.03.2014р. до Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_2 про визнання права на спадщину.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2014 року у справі визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_2, відповідно до якої шляхом перерозподілу спадщини за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнається право на спадщину по ? частці за кожною на житловий будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одес, розташований на земельній ділянці площею 566кв.м.

Сторони звернулися до ВТП «ОВІКС» ТОВ, яке 18.06.2014р. провело розрахунок часток з урахуванням акта про встановлення фактичного користування будівлями та спорудами в будинковолодінні від 02.06.2014р., оформленого співвласниками. За цим розрахунком: : в фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходяться в житловому будинку літ. «А»: коридор 1-1 площею 9,7кв.м., кухня 1-2 площею 8,5кв.м., ванна 1-3 площею 3,9кв.м., житлова 1-6 площею 10,4кв.м., коридор 1-7 площею 2,6кв.м., туалет 1-8 площею 2,6кв.м., загальною площею 37,7кв.м. житловою площею 10,4кв.м.; в житловому будинку літ.»И»: коридор 2-1 площею 5,0кв.м., житлова 2-2 площею 8,6кв.м., житлова 2-3 площею 9,0кв.м., коридор 2-4 площею 5,9, туалет 2-5 площею 1,6кв.м., загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 17,6кв.м., сарай літ.»Ж», частка мощіння та огорожі що разом складає 55/100 частки будинковолодіння. В фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходяться в житловому будинку «А»: житлова 1-4 площею 28,6кв.м., житлова 1-5 площею 11,8кв.м., кухня 1-9 площею 14,8кв.м., загальною площею 55,2кв.м., житловою площею 40,4кв.м., вбиральня літ.»Г», частка мощіння та огорожі, що складає 45/100 частки будинок оволодіння. Загальна площа житлового будинку літ.»А» - 92,2кв.м., житлового будинку літ.»И» - 30,1кв.м., загальна площа домоволодіння складає 123,0кв.м.

В матеріалах справи є технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений 02.06.2014р. ВТП «ОВІКС» ТОВ на домоволодіння №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, в якому зазначено, що загальна площа житлового будинку літ.»А» - 92,2кв.м., житлова площа 50,8кв.м., загальна площа житлового будинку літ.»И» - 30,1кв.м., житлова площа 17,6кв.м., загальна площа домоволодіння складає 123,0кв.м., загальна житлова площа домоволодіння 68,4кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 566кв.м. В цьому технічному паспорті є примітка про те, що у зв»язку з тим, що житлові будинки літ.»А», літ.»И», сарай літ.»Ж» побудовані до 05.08.1992р. відповідно до пункту 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованим в Мінюсті України 10.07.2001р. за №582/5773 (зі змінами та доповненнями станом на 02.01.2013р. згідно наказу Мінрегіона України №2 від 08.01.2013р.) не є самочинними.

15.07.2014р. сторони звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 із заявою, в якій не заперечували проти встановлення порядку користування будинковолодінням за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7, в якій зазначили фактичне користування вказаним будинком із зазначенням приміщень, якими вони користуються. Просили видати свідоцтво про право власності на житло на вищевказане будинковолодіння у слідуючих частках: ОСОБА_2 - 55/100, ОСОБА_1 - 45/100 відповідно.

21 липня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна спільна часткова, на житловий будинок, що розташований за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7 за суб»єктом ОСОБА_2 у зв»язку з тим, що заявником не подано документу, що підтверджує реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, а ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 25.04.2014р. не є документом, що підтверджує виникнення права приватної власності у ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку№7 по вул..Карпатській в м.Одесі, оскільки нею визнається право на спадщину, а не право власності на зазначений об»єкт нерухомого майна.

Сторони не оскаржували дії та рішення реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_15 державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 11.02.2015р. повідомлено, що у зв»язку з тим, що згідно п.3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001р., індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992р. не вважаються самочинними і тому не підлягають здачі в експлуатацію та реєстрації в органах державного архітектурно-будівельного контролю. Сторонам рекомендовано для вирішення питання щодо отримання правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок, звернутися до відповідного компетентного органу реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.ст. 316,321,328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_8 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, в 1956р. на час виділення ОСОБА_6 у безстрокове користування земельної ділянки №45/ в районі 1-ї Застави, 38 лінія площею 560кв.м. для будівництва приватного одноповерхового жилого будинку житловою площею 21,78кв.м. з кількістю двох кімнат а також кухні та веранди на праві особистої власності питання про набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948р. постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948р. «Про порядок застосування Указу Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

ОСОБА_8 зі ст.1 Указу від 26.08.1948р. кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п»яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26.08.1948р. визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.. Отже за Указом від 26.08.1948р. та Постановою від 26.08.1948р. підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. ОСОБА_8 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56) реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установами, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п.4). Реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої рад акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснюється місцевими бюро технічної інвентаризації. Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки встановлені в Правилах державної реєстрації об»єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31.12.1995р. №56 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02.07.2012р. №327).

Наведені нормативно-правові акти буди чинними за життя ОСОБА_9, який значиться в довідці про склад сім»ї від 28.01.2014р. як домоволоділець та який був правонаступником ОСОБА_6 та регулювали питання оформлення права власності на об»єкти нерухомості, однак виконані не були. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 зверталися до компетентних органів із заявами про прийняття домоволодіння в експлуатацію та реєстрацію права власності.

Відповідно до ст.ст.1217,1218 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ОСОБА_8 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року (згідно примітки в технічному паспорті від 02.06.2014р. будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі збудовано до 05.08.1992р.), могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок.

Матеріалами справи підтверджено, що будинок №7 по вул..Карпатській в м.Одесі було збудовано на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, однак будинок не був прийнятий в експлуатацію і на момент смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_4 право власності у встановленому порядку оформлено не було, правовстановлюючі документи на спірне майно відсутні. Таким чином, за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, затвердженого проекту, якщо будинок у встановленому законом порядку не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним.

Крім того, суд зазначає, що домоволодіння №7 по вул..Карпатській в м.Одесі має загальну площу - 123,0кв.м., загальну житлову площу 68,4кв.м., що є значно більшою, ніж та, яка була вказана в договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки №45/ в районі 1-ї Застави, 38 лінія площею 560кв.м. для будівництва приватного одноповерхового жилого будинку від 06.10.1956р. а також площа земельної ділянки, на якій розташоване зазначене домоволодіння, не відповідає площі відведення вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який зас відчує його право власності.

Позивачкою не було надано висновок про технічний стан будинку №7 по вул..Карпатській в м.Одесі, його відповідність вимогам діючої нормативно - технічної документації стосовно будівництва (архітектурних, державних будівельних, протипожежних, екологічних, санітарних та інших обовязкових норм та правил), а також не було надано належним чином затвердженого проекту на будівництво вказаного будинку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини а постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що у померлого ОСОБА_16 не виникало право власності на спадкове майно, яке відкрилося після смерті його батька ОСОБА_9, то у його спадкоємців таке право також не виникає.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Що стосується вимог позивачки про визнання за відповідачкою права власності на будинковолодіння за адресою м.Одеса, вул..Карпатська,7 а саме: в житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 9,7кв.м., кухня 1-2 площею 8,5кв.м., ванна 1-3 площею 3,9кв.м., житлова 1-6 площею 10,4кв.м., коридор 1-7 площею 2,6кв.м., туалет 1-8 площею 2,6кв.м. , загальною площею 37,7кв.м. житловою площею 10,4кв.м.; в житловому будинку літ.»И»: коридор 2-1 площею 5,0кв.м., житлова 2-2 площею 1,6кв.м., житлова 2-3 площею 9,0кв.м., коридор 2-4 площею 5,9кв.м., туалет 2-5 площею 1,6кв.м., загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 17,6кв.м.; надвірні споруди: сарай літ.»Ж», частка мощіння та огорожі що разом складає 55/100 частки будинковолодіння, частина земельної ділянки 283 кв.м.,що складає 50/100 частки від загальної площі будинковолодіння та землі під городом, то суд роз»яснює право відповідачки самостійно звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки діючим законодавством не передбачено право позивача просити прийняти рішення на користь відповідача.

Посилаючись на викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Керуючись ст.ст. 16, 316, 321, 328, 356, 392, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН