АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6924/15 Справа № 202/2447/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження поважних та істотних обставин, що обумовили пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира №80 корпус №2 в будинку №83 по вул.. Янтарній у м. Дніпропетровську.

01 травня 2003 року ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті були дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (мати позивача).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 27 травня 2004 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на квартиру №80 корпус №2 в будинку №83 по вул.. Янтарній у м. Дніпропетровську. Мати позивача -ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Крім того, суд зазначив, що із пояснень позивача встановлено, що його мати на час відкриття спадщини та після цього, в спірній квартирі зареєстрована не була та не проживала. Тому суд прийшов до висновку, що мати позивача спадщину не прийняла.

Мати позивача - ОСОБА_5, померла 12 серпня 2004 року. Згідно листа Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася.

При вирішенні позовних вимог суд врахував вимоги ст.ст.529,548,549,551 ЦК України 1963 року, а також і вимоги ст.ст.1272,1276 чинного Цивільного Кодексу.

Встановивши, що мати позивача, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк не зверталася, померла після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, а тому суд вказав на відсутність підстав для застосування положення про спадкову трансмісію.

Суд також вважав безпідставними доводи позивача про те, що його мати за станом здоровя не могла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 Крім того, доводи позивача та допитаного свідка про те, що ОСОБА_5 не знала про смерть батька, спростовуються поясненнями самого позивача, що мати обіцяла прийняти спадщину та залишити йому, але спадщину не прийняла.

Також суд вказав, що позивач не надав доказів поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері, а юридична необізнаність не є такою причиною, а тому зазначив про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: у даному випадку є підстави для застосування спадкової трансмісії; мати заявляла про наміри прийняти спадщину; строк позивачем пропущений внаслідок введення його в оману відповідачкою, яка була його опікуном та користувалася його довірою.

Судом встановлено, що позивач пропустив визначений законом строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки не надав достовірних доказів.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року (чинної на час смерті ОСОБА_4Ф.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

А частиною 1 ст.551 ЦК України 1963 року передбачено, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Факти того, що мати позивача, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк не зверталася, та померла після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин відсутні підстави для застосування положення закону про спадкову трансмісію.

Також не підтверджені належними та достовірними доказами доводи позивача про те, що його мати за станом здоровя не могла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4

Відносно позовних вимог про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, позивач також не надав доказів поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері, а юридична необізнаність не є такою причиною. На момент смерті матері позивач був повнолітньою особою, мав повну цивільну дієздатність, а тому міг самостійно вчиняти всі дії щодо прийняття спадщини.

Оскільки позивач не надав достовірних доказів поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини після смерті матері, а такою причиною не може бути безпідставне твердження про введення його в оману позивачкою, а тому відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до вимог ч.3 ст.1272 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: