Номер провадження 22-ц/788/464/15 Суддя-доповідач - Семеній Лідія. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Бойка В. Б. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» (далі - ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе») на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», посилаючись незаконність і необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, матеріали розслідування професійного захворювання підтверджують лише можливість заподіяння моральної шкоди, а не констатує такий факт. Вказує, що суд стягнув з підприємства моральну шкоду за відсутності вини відповідача в захворюваннях позивача, права якого на безпечні та нешкідливі умови праці не порушені.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 11.04.2002 року по 16.12.2011 року позивач працював на різних посадах в ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с. 5-6).

За час роботи ОСОБА_3 отримав професійні захворювання.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання №41 від 17.04.2014 року через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці та по причині проведення робіт в умовах підвищеного рівня загазованості у ОСОБА_3 встановлено 02.04.2014 року професійне захворювання за основним діагнозом Хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології II ст. токсикоз-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність II ст. Крім того, вказано супутній діагноз, який визначено у повідомленні про професійне захворювання (а.с. 7).

Як вбачається з Акту огляду від 25.02.2010 року №490 вперше ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 5 % (а.с.25-28).

Згідно з актом огляду МСЕК та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої 04.06.2014 року, в результаті проведеного 22.05.2014 року повторного огляду ОСОБА_3 визначено 20% втрати професійної працездатності (а.с. 8,21-24).

Докази того, що позивачу при встановленні стійкої втрати працездатності вперше відшкодовувалася моральна шкода в матеріалах справи відсутні і відповідачем їх суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійних захворювань, позивач втратив професійну працездатність, ступінь якої становить 20%, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту спричинення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті розслідування професійного захворювання № 41 від 17.04.2014 року не встановлено порушень відповідачем нормативних актів про охорону праці щодо незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, як і не вказано посадових осіб, які такі порушення допустили, висновків суду не спростовують, оскільки не спростовують факту наявності вини роботодавця в неналежному забезпеченні безпечних та нешкідливих умов праці та не є підставою для позбавлення позивача права на отримання відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -