Справа № 740/5164/13-ц Провадження № 22-ц/795/11/2015 Головуючий у I інстанції - Куровський Ю. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарях - Зіньковець О.О., Мартиновій А.В., Поклад Д.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, а в грудні цього ж року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 з зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. Після неодноразових уточнень позовних вимог сторони просили визнати спільною сумісною власністю наступне майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами; будівельні матеріали; автомобіль «NISSAN TERRANO II 2.7 TD»; квартира; причіп саморобний; гараж металевий.

ОСОБА_2 просила виділити їй житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, будівельні матеріали, автомобіль «NISSAN TERRANO II 2.7 TD», а всього на суму 263948,00 грн. визнавши за нею на вищевказане майно право власності.

Виділити ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, причіп саморобний, гараж металевий, а всього на суму 233117,00 грн., визнавши за ним на вищевказане майно право власності.

Згідно уточнених позовних вимог ОСОБА_5 (а.с. 35 т.с. 2) просив у рахунок його 1/2 частини подружнього майна визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_2; автомобіль «NISSAN TERRANO II 2.7 TD»; 1/2 частину будівельних матеріалів та стягнути компенсацію за переотриману частку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.07.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, у зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

Спільне подружнє майно вартістю 494169 грн., а саме житловий будинок, будівельні матеріали, квартира, автомобіль"NISSAN TERRANO II 2.7 TD", автопричіп саморобний розділено.

Виділено ОСОБА_2 майно на суму 247084,50 грн., а саме житловий будинок в АДРЕСА_2 вартістю 95787 грн., будівельні матеріали вартістю 46667 грн., автомобільНОМЕР_1, вартістю 121494 грн., автопричіп саморобний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 1546 грн., а всього на 265494 грн. та визнано право власності на виділене майно.

В поділі гаража відмовлено.

Виділено ОСОБА_5 майно на суму 247084,50 грн., а саме квартиру по АДРЕСА_1 вартістю 228675 грн. та визнано за ним право власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошову компенацію за переотриману частку майна в натурі 18409,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2158,61 грн. судового збору, 6912 грн. витрат по проведенню судових будівельно-технічних експертиз, 4872 грн. на правову допомогу, а всього 13942,60 грн. Проведено взаємозалік рахунків та остаточно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 4466,90 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ніжинського міськрайонного суду від 01.07.2014 року змінити, та задовольнити його позовні вимоги.

Доводи скарги зводяться до того, що ухвалене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом не вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В скарзі апелянт зазначає, що визнаючи право власності на автомобіль за ОСОБА_2 суд позбавив можливості ОСОБА_5 заробляти собі на життя, оскільки автомобіль - це єдине джерело його існування.

Не погоджується з розподілом житла, оскільки виділяючи ОСОБА_5 в натурі квартиру по АДРЕСА_1, він фактично залишився без житла, з врахуванням, що в квартирі прописані і проживають доньки сторін. Вони мають право там проживати, як члени його сім»ї. Але квартира є двохкімнатною, і фактично ОСОБА_5 отримує для проживання лише одну кімнату, інша зайнята доньками. Натомість ОСОБА_2 проживає в житловому будинку. Зазначає, що суд упереджено віднісся щодо оцінки майна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та судових витрат, незадоволення зустрічного позову підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 30.09.1989 року по 11.09.2013 року перебували в шлюбі (а.с. 4 том 1).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2000 року (а.с. 7 том 1) на ім»я ОСОБА_5 придбано квартиру під АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.06.2009 року (а.с. 11 том 1) на ім»я ОСОБА_2 придбано житловий будинок АДРЕСА_2.

Як встановлено, частина вказаного будинку є самовільною прибудовою, оскільки будувалась без належного дозволу та технічної документації. На прибудову були використані будівельні матеріали за рахунок спільних коштів подружжя.

18.05.2013 року сторони придбали автомобіль «NISSAN TERRANO II 2.7 TD» 2001 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_5, а також ними було придбано автопричіп до автомобіля (а.с. 15, 16).

Вищевказане майно є спільним подружнім майном, яке придбано за спільні подружні кошти, що сторонами не заперечується.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за правилами ст. 22, 28, 29 та ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст. 365 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, та встановивши обсяг спільного майна подружжя, суд виходив з того, що майно між сторонами фактично розділене. Відмову в задоволенні позову про поділ гаражу суд обґрунтував відсутністю доказів про його купівлю та належність до спільного майна подружжя.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, оскільки суд дійшов до таких висновків з порушенням норм матеріального права, всупереч наданим сторонами доказам, що призвело до неправильного вирішення спору.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови поділу гаража сторонами не оспорюється.

Як вбачається, як основний так і зустрічний позови сторони обґрунтовують відсутністю згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

З

доводів апеляційної скарги також вбачається, що між сторонами спільної згоди щодо розподілу житлового будинку в АДРЕСА_2, будівельних матеріалів, квартири в м. Ніжин АДРЕСА_1, автомобіля "NISSAN TERRANO II 2.7 TD", автопричепу досягнуто не було.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 даних в апеляційному суді сторони проживали разом в житловому будинку в АДРЕСА_2, але ОСОБА_5 пішов проживати в іншу сім»ю, та забрав машину, зазначені обставини також викладені і в апеляційній скарзі, таким чином заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апелянта щодо відсутності фактичного розподілу майна подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції, поклавши в основу рішення фактичний розподіл майна подружжя, дійшов до такого висновку з порушенням норм матеріального права, всупереч наданим сторонами доказам, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як вбачається, ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає в будинку АДРЕСА_2, який придбаний на її ім»я (а.с. 5 ,11).

Відповідно до довідки Талалаївської сільської ради від 10.02.2015 року № 41/03-08 рішення щодо надання земельної ділянки в користування, що знаходиться АДРЕСА_2, не приймалось.

Відповідно до висновку від 23.06.2014 року № 12-04/308 відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства перепланування та переобладнання житлового будинку в АДРЕСА_2, на дві ізольовані однокімнатні квартири без легалізації (узаконення) самочинно збудованих прибудов не вбачається можливим (а.с. 29, 30).

Квартира під АДРЕСА_1 придбана на ім»я ОСОБА_5 (а.с. 7).

Згідно уточнених позовних вимог, кожна з сторін просила виділити у власність саме будинок в АДРЕСА_2, разом з тим апелянт не погоджувався з оцінкою, оскільки вартість оцінених об»єктів нерухомості суттєво різниться.

Відповідно до висновку експерта № 31-14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22.12.2014 року, яка була призначена ухвалою апеляційного суду за клопотанням представника ОСОБА_5 - ОСОБА_1, дійсна ринкова вартість житлового будинку в АДРЕСА_2 склала 148545 грн., дійсна вартість будівельних матеріалів використаних для будівництва самовільно збудованих прибудови а4/ приміщення ІІІ 31,8 кв.м. та а5/ тераса 10 кв.м. житлового будинку в АДРЕСА_2 становить 64121 грн., дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 362957 грн.

Відповідно до п.п. 22.-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу в частині поділу нерухомого майна належним чином визначився з характером спірних правовідносин та встановивши, що спірний будинок, квартира, машина та автопричіп є спільною сумісною власністю, обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виділення кожному з співвласників неподільних речей виходячи з їх вартості, з врахуванням того що, хоча сторони в позовних заявах і заявляли вимоги про поділ спільного майна по 1/2 частині, разом з тим під час розгляду справи сторони згідно уточнених позовних вимог наполягали на розподілі майна в натурі.

Як вбачається у спільній сумісній власності подружжя знаходяться два об»єкта нерухомості, які придатні для проживання, кожний з яких на момент розгляду справи в суді є неподільною річчю, тому в даному випадку, до таких правовідносин положення ч. 4 ст. 71 СК України не застосовуються.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 не довела належними і допустимими доказами обставини, на які посилалась в позові, а саме що між сторонами склався порядок користування та володіння спільною нерухомістю, а посилання суду першої інстанції, що фактичне проживання в будинку ОСОБА_2 є доказом фактичного розподілу майна є безпідставними.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_5 фактично користується спільною квартирою, оскільки з пояснень ОСОБА_2 наданих в суді апеляційної інстанції, вона здійснювала деякий час оплату комунальних платежів в квартирі, після припинення спільного проживання.

Ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статті 69, 70 СК України передбачають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що апеляційним судом сторонам надавався строк для вирішення спору шляхом укладення мирової угоди та виходячи з того, що ОСОБА_2 посвідчення водія не має, а ОСОБА_5 має реальну можливість користування лише автомобілем, виділення у власність якого обґрунтовує використанням його для заробітку, що підтверджується даними договорів від 10.07.2014 року та 03.02.2015 року, та наказом № 1 про прийняття на роботу водієм-експедитором з власним автотранспортом, слід дійти висновку про задоволення позову ОСОБА_5 в цій частині, визнавши за ним право власності на вказаний автомобіль та припинивши право власності на частку ОСОБА_2 у вказаному у майні.

Крім того, враховуючи можливі варіанти виділення частини майна в натурі, з врахуванням їх вартості, слід дійти висновку про доцільність виділення ОСОБА_5 будинку, машини та причіпу, оскільки вартість всього зазначеного майна, а саме причіпа автомобільного 1995 року випуску (а.с. 55-60, том 1) станом на дату оцінки 17.12.2013 року склала 1546 грн.; автомобіля "NISSAN TERRANO II 2.7 TD», 2002 року випуску (а.с. 70-75, том 1), ринкова вартість - 121 494 грн., згідно звіту про оцінку майна, з яким сторони погодились, буде меншою ніж вартість квартири.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність розподілу спірного майна подружжя наступним чином.

Виділити ОСОБА_2 квартиру в АДРЕСА_1, вартістю 362957 грн.

ОСОБА_5 слід виділити житловий будинок в АДРЕСА_2 вартістю 148545 грн.; будівельні матеріали вартістю 64121 грн.; автомобільНОМЕР_1, вартістю 121494 грн.; автопричіп саморобний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 1546 грн., а всього на загальну суму 335706 грн.

Оскільки ОСОБА_2 виділяється майно більшою вартістю, то остання повинна сплатити ОСОБА_5 компенсацію з розрахунку 27251,00 грн. : 2 =13 625,5 грн. вартості 1/2 частини майна.

Відповідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, з врахуванням висновку експерта № 31-14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22.12.2014 року, щодо вартості нерухомого майна загальна вартість спільного сумісного майна складається з вартості житлового будинку 148545 грн. + будівельних матеріалів 64121 грн. + вартість квартири 362957 грн. + автомобіля вартістю 121494 грн., + автопричіпа вартістю 1546 грн. = 698 663, 00 грн. : 2 = 349 331, 5 грн., таким чином недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 на користь держави становить 346,95 грн., ОСОБА_2 - 312,24 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо необґрунтованості стягнення витрат на правову допомогу та стягнення судових витрат, то вони заслуговують на увагу, як вбачається не є обґрунтованими вимоги сторін щодо стягнення витрат за проведення експертиз та інших витрат по справі, оскільки в матеріалах справі відсутні будь-які дані щодо їх оплати.

Разом з тим, оскільки позов ОСОБА_5 задовольняється, то підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 2922,00 грн. згідно квитанції № 000271 від 12.12.2014 року (а.с. 36 т. с. 2), що підтверджується актом виконаних робіт (а.с. 37 т.с. 2) та журналами судових засідань.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1235,42 грн. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 69, 71 СК України, ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2014 року в частині задоволених позовних вимог щодо поділу майна подружжя та судових витрат скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити, первісний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_5 житловий будинок в АДРЕСА_2 вартістю 148545 грн.; будівельні матеріали, використані для будівництва самовільно збудованої прибудови до цього будинку а4/ приміщення ІІІ 31,8 кв. м. та а5/ тераса 10 кв. м. вартістю 64121 грн.; автомобіль НОМЕР_1, вартістю 121494 грн.; автопричіп саморобний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 1546 грн., а всього на загальну суму 335706 грн., визнавши за ОСОБА_5 право власності на це майно, припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначене майно.

Виділити ОСОБА_2 квартиру за адресою м. Ніжин АДРЕСА_1, вартістю 362957 грн., визнавши право власності за ОСОБА_2 на це майно, припинивши право власності ОСОБА_5 на зазначене майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 13 625,5 грн. компенсацію вартості 1/2 частини майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 312,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 346,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат на правову допомогу 2922,00 (дві тисячі дев»ятсот двадцять дві) грн. 00 копійок.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1235,42 грн. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: