АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 листопада 2013 року ОСОБА_4, відповідач у справі, керуючи автомобілем «Рено Логан» д/н НОМЕР_1, допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв на неї, як пішохода, наїзд. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди вона, позивач, отримала тілесні ушкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування», позивач просила стягнути на її користь з страхової компанії витрати понесені нею на лікування у розмірі 11391,36 грн., неотриманий внаслідок тимчасової втрати працездатності дохід - 15742,35 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 1356,69 грн., а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму франшизи, яка складає 1000 грн. (а.с. 2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі (а.с. 65-69).

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судового рішення й ухвалення нового рішення про задоволення позову. (а.с. 79-82).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час кримінального провадження відповідач ОСОБА_4 добровільно відшкодував ОСОБА_3 завдану шкоду у повному обсязі, остання не заперечувала проти закриття кримінального провадження, а тому підстави для стягнення коштів та задоволення позовних вимог відсутні.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено Логан» д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_3

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому голівки та хірургічної шийки лівого плеча зі зміщенням відламків, забійної рани лівого колінного суглобу, синців правої верхньої та нижньої кінцівки, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовило тривалий розлад здоров'я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Позивач у періоди з 07 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року, з 17 по 21 березня 2014 року, з 24 по 28 березня 2014 року та з 29 березня 2014 року по 21 квітня 2014 року вимушена була лікуватись та тимчасово втратила працездатність. Загальний період непрацездатності позивача складав 59 робочих днів, зазначене підтверджується копіями лікарняних листів, випискою з табелю робочого часу (а.с. 103-109).

Також, ОСОБА_3 за місцем роботи було виплачено лікарняні за період її непрацездатності, в сумі 6488,88 грн. за 59 робочих днів.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій фіскальних чеків, понесені позивачем матеріальні витрати для придбання медикаментів, які підтверджені рекомендаціями лікарів з історії хвороби, виписних епікризів, рецептів, складають 11237,11 грн. (а.с. 12-19).

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства було кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4391371 від 23 липня 2013 року, виданого ПАТ «СК «АХА «Страхування», ОСОБА_4 застрахував цивільно-правову відповідальність за шкоду третім особам, яка настає під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Рено Логан» д/н НОМЕР_1 (а.с. 6).

26 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався відшкодувати частину моральної шкоди, загальний розмір якої визначений в сумі 32 000,00 грн. При цьому, домовилися, що дана сума виплачується понад суми страхового відшкодування, яка підлягала виплаті ПАТ «СК «АХА «Страхування», що відповідає вимогам ст. 1194 ЦК України (а.с. 8).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року кримінальне провадження за даним фактом було закрито, а ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв'язку з його примиренням із потерпілою (а.с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст. 23 Закону (у редакції, яка була чинною на час укладення договору страхування) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно до положень ст. 24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Статтею 25 Закону передбачено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності.

Оскільки вину ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді встановлено на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року, його цивільно-правова відповідальність була застрахована, то саме ПАТ «СК «АХА «Страхування» несе відповідальність з відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілої ОСОБА_3, але в межах ліміту відповідальності, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що передбачено ст. 1194 ЦК України.

При цьому, відсутність претензій у позивача на момент закриття кримінального провадження не може підтверджувати факт відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Так само, укладений 26 листопада 2013 року договір підтверджує лише виплату ОСОБА_4 завданої моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_4 звертався до ПАТ «СК «АХА «Страхування» з приводу узгодження про попереднє відшкодування матеріальної шкоди позивачу під час її лікування, але страхова компанія не погодилась, та роз'яснила порядок відшкодування, про що свідчить листування ( а.с.51,59).

Отже, відшкодування шкоди, у зв'язку з лікуванням позивача та з втратою позивачем працездатності повинно здійснюватися відповідно до положень ст.ст. 24, 25 Закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув .

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів витрат на лікування підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 11237,11 грн., при цьому, беручи до уваги, що договором страхування встановлено франшизу у розмірі 1000 грн., з ПАТ «СК «АХА «Страхування» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 10237,11 грн., а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 1000 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення неотриманого внаслідок тимчасової втрати працездатності доходу в сумі 15742,35 грн. за 115 робочих днів, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення зазначеної суми відсутні, оскільки роботодавцем за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачу було виплачено лікарняні за весь час тимчасової втрати працездатності, а саме за 59 робочих днів, в сумі 6488,88 грн. Доказів про перебування у стані непрацездатності 115 робочих днів, позивачка суду не надала. Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню не підлягає.

Так само, не вбачається підстав для задоволення вимог про стягнення з ПАТ «СК «АХА «Страхування» моральної шкоди в розмірі 1356,69 грн., оскільки даний вид заподіяної шкоди було компенсовано безпосередньо ОСОБА_4

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на лікування позивача, з ухваленням нового про часткове задоволення цих вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на лікування та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування витрат на лікування - 1000 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування витрат на лікування - 10237,11 грн.

У задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути судові витрати у справі на користь держави з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 по 121,80 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: