УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_7, про визнання частково недійсними державних актів на право приватної власності на землю, встановлення порядку користування заїздом та за зустрічним позовом ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Виконавчого комітету Струтинської сільської ради, Виконавчого комітету Підгородненської сільської ради, Золочівського відділу Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсними та скасування рішень та державний актів про право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2002 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом посилаючись на те, що відповідачу ОСОБА_6 був виданий державний акт на право власності на землю 23 січня 1996 року, а позивачу ОСОБА_5 виданий державний акт 5 квітня 1996 року. Вказані державні акти містять неточності, через що між позивачами та відповідачем виникають конфлікти.

Відповідно до державних актів, сторони мають спільний заїзд, а фактично обладнаний між господарствами, а землею користується відповідач. Однак, позивачі вважають, що спірну земельну ділянку вони використовують з 1987 року і на цій же спірній ділянці побудували літню кухню. В уточненій заяві вважають, що спір стосується порядку користування земельною ділянкою між сторонами.

У травні 2003 року ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_7, звернувся до суду із зустрічний позовом, мотивуючи його тим, що заїзд до житлового будинку розміщений та постійно здійснюється виключно згідно з планом з АДРЕСА_1 з боку будинків, що належать гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11 через земельну ділянку геометричними розмірами по периметру 3,70; 23,0; 9,90; 4, 70; 8,30; 40,50 (м). Про те, що спірна земельна ділянка була в постійному користуванні ОСОБА_6 свідчить виданий акт представником архітектурно-планувальної групи при Золочівському райвиконкомі відповідно до рішення виконкому Золочівської районної ради від 30 травня 1974 року, плану під забудову будинку та договору дарування від 2 січня 1985 року, де чітко вказано, що межами земельної ділянки зі сходу є садиба гр. ОСОБА_11, а з південної сторони - проходить вулиця села.

До часу отримання державного акта від 23 січня 1996 року серії ЛВ № 442 про право приватної власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2887 га, так і після цього вказані земельні ділянки перебували у постійному батьківському користуванні і ніякого договору про спільну власність на його земельні ділянки з відповідачами ОСОБА_4 він не укладав, як і не видавала жодних рішень сільська рада про передачу спірних земельних ділянок у спільне користування сторін.

Постановою прокурора Золочівського району Львівської області порушено кримінальну справу від 20 червня 2012 року № 158-0150 відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, службове підроблення, тобто складання і видача ними завідомо неправдивих рішень Струтинської сільської ради від 27 грудня 1993 року № 172 про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 0,2471 га та 0,25 га відповідно.

ОСОБА_6 постановою від 21 червня 2012 року визнано потерпілим у даній кримінальній справі.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за правонаступником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,35 га в с. Підгородне Золочівського району Львівської області, в тому числі право власності на спірні земельні ділянки, позначені, як землі спільного користування розміром 18,2 м на 28,0 м, площею 509,6 кв. м та землі спільного користування на заїзд розміром 9 м на 33,6 м до будинковолодіння ОСОБА_7

Визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області від 27 грудня 1993 року № 172 про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,2887 га та скасовано його в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0387 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Підгородне Золочівського району Львівської області.

Визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Підгородненської сільської ради Золочівського району Львівської області від 30 листопада 1995 року № 103 у частині видачі ОСОБА_6 державного акта про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2887 га в с. Підгородне Золочівського району Львівської області та скасовано його в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0387 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Підгородне Золочівського району Львівської області.

Визнано частково недійсним державний акт від 23 січня 1996 року серії ЛВ № 442 на право приватної власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,2887 га в с. Підгородне Золочівського району Львівської області та скасовано його в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,0442 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Підгородне.

Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області від 27 грудня 1993 року № 172 за підписом голови ОСОБА_12 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0, 2471 га.

Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області від 27 грудня 1993 року № 172 за підписом ОСОБА_13 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га в с. Підгородне.

Визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Підгородненської сільської ради Золочівського району Львівської області від 23 лютого 1996 року № 10 (№11) у частині видачі ОСОБА_5 державного акта про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2471 га в с. Підгородне Золочівського району.

Визнано недійсним та скасовано державний акт від 5 квітня 1996 року серії ЛВ № 805 на право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,2471 га в с. Підгородне Золочівського району Львівської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, рішення Буського районного суду Львівської області від 10 грудня 2013 року у частині визнання за правонаступником ОСОБА_6 -ОСОБА_7 право приватної власності на земельну площею 0,35 га у с. Підгороднє Золочівського району Львівської області в тому числі право власності на спірні земельні ділянки, позначені як землі спільного користування розміром 18,2 на 28,0 м площею 509,6 кв. м та землі спільного користування на заїзд розміром 9 на 33,6 кв. м до будинковолодіння ОСОБА_7 скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 просили скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року у частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, у решті рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване, так як спірні земельні ділянки у встановленому законом порядку передбаченому ст. 116 ЗК України позивачу за зустрічним позовом не виділялися, технічна документація на такі не виготовлялася, земельні ділянки в натурі не виносилися.

Виділення земельних ділянок у власність громадянам відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, суд своїм рішенням не може підміняти таких.

Оскільки по спірних земельних ділянках орган місцевого самоврядування рішення про виділ їх у власність сторін не приймав, то у суду немає правових підстав для визнання за кимось із них права власності на спірні земельні ділянки.

Крім того, визнавши за однією із сторін права власності на земельні ділянки, інша сторонами фактично позбавляє другу із сторін єдиного заїзду до його будинковолодіння.

Що ж стосується задоволення інших позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсними рішень сільської ради та державних актів про право власності на земельні ділянки та відмови в задоволенні первісного, то судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що службовими особами Струтинської сільської ради (на території якої були розташовані спірні земельні ділянки) були вчинені злочини передбачені ст. 366 КК України (службове підроблення), які виражалися в тому, що ними були підроблені рішення сільської ради щодо виділення у власність сторін земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня