АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/681/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2295/15Головуючий у 1-й інстанції Гриб М. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів : Бондаревської С.М., Буленка О.О.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

з участю адвоката Пугача С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 грн. у відшкодування моральної шкоди та 243, 60 грн. у відшкодування понесених судових витрат, а всього стягнуто 743, 60 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог до ОСОБА_4 - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, крім вимог про стягнення з Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 1 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Оскільки в частині відмови у задоволенні ппозовних вимог ОСОБА_3 до Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області судове рішення не оскаржується, то в цій частині апеляційному перегляду не підлягає в силу ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно ч.1ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі.

Як зазначається в п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно п. 19 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частинами 1, 2статті 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості . … Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

З огляду на приписист. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Судом першої інстанції вірно втсановлено, що 08.07.2013 року відповідач ОСОБА_4 в своєму виступі на нараді, яка проводилася головою Миргородської райдержадміністрації, в приміщенні актового залу Миргородської районної ради, в присутності керівних працівників установ та організацій Миргородського району та м. Миргорода допустив висловлення наступного змісту: «…землевпорядні організації відмовляються приїжджати в наш район робити обміри потому, що вони сталкуються з проблемами, які не можна вирішити, потому що начальник земельного відділу почему то вирішив, що його фірма должна працювати, а інші ні». Також відповідач у своєму виступі вказував, що кероване позивачем ОСОБА_3 Управління Дерземагенства у Миргородському районі Полтавської області «саботує отримання» від нього запитів та вказав, що позивач «вішає лапшу присутнім».

В даному випадку подана відповідачем інформація, є оціночним судженням, щодо роботи позивача на займаній посаді, із застосуванням його критики, в тому числі і в формі сатиричного висловлювання, та виражає особисту думку ОСОБА_4, на вільне вираження якої він мав право, гарантоване йому ст. 34 Конституції України.

Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказане оціночне судження не підлягає спростуванню, доведенню його правильності та не може бути предметом судового захисту, а відтак в цій частині позовні вимоги позивача до відповідачів про визнання інформації недостовірною, негативною, про її спростування та відшкодування моральної шкоди, заподіяної зазначеними діями, суд визнав необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Крім цього, судом також встановлено, що 13.02.2014 року в приміщенні кабінету начальника Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області , що по вул. Якова Усика,7 м. Миргорода, відповідач ОСОБА_4, в присутності сторонніх осіб, в тому числі і працівників згаданого Управління, в зверненні до ОСОБА_3 допустив висловлення наступного змісту: «Що, чучело, ти ще сидиш в цьому кріслі? Ну тобі недовго осталось, я тобі допоможу». 02.06.2014 року відповідач ОСОБА_4 в тому ж кабінеті, в присутності працівників Управління Держземагенства також в зверненні до позивача допустив висловлення: «Що, ти, чучело», тут робиш!?...», а також брутальною лайкою висловив своє негативне ставлення до нього, сказавши, що допоможе йому звільнитися.

Вказані обставини повністю підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5., яка пояснювала, що 13.02.2014 року та 02.06.2014 року в кабінеті начальника Управління Держземагенства у Миргородському районі в її присутності та в присутності інших працівників згаданого Управління відповідач ОСОБА_4 в зверненні до позивача ОСОБА_3 називав останнього «чучелом», а саме: «Що, чучело, ти ще сидиш в цьому кріслі? Ну тобі недовго осталось, я тобі допоможу»; «Що, ти, чучело», тут робиш!?...». Крім цього 02.06.2014 року відповідач ОСОБА_4 в брутальній формі висловлював своє негативне ставлення до позивача.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_6, зазначаючи, що він приблизно рік назад, особисто був присутній при тому, як відповідач в зверненні до позивача, в кабінеті останнього, називав його «чучелом».

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що під час проведення службового розслідування за зверненням начальника Управління Держземагенства у Миргородському районі ОСОБА_3 стосовно порушення норм етики та присяги державного службовця ОСОБА_4, які мали місце в 2014 році, було встановлено, що останній дійсно в спілкуванні з ОСОБА_3 висловлював на його адресу образи, а саме: називав його «чучелом».

Вказані обставини також підтверджуються матеріалами службового розслідування за зверненням начальника Управління Держземагенства у Миргородському районі ОСОБА_3 стосовно порушення норм етики та присяги державного службовця ОСОБА_4 на а.с. 82-108.

Зазначеними доказами повністю спростовується заперечення відповідача ОСОБА_4 про те, що образливих, брутальних висловлювань у зверненні до позивача у вказаний час він не допускав. А тому заперечення відповідача в цій частині суд не може прийняти до уваги.

За своїм характером зазначені висловлювання ОСОБА_4 не містили будь-яких фактичних даних і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а отже за визначенням статті 30 Закону України "Про інформацію" вони є оціночними судженнями щодо особи позивача, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності та були висловлені в брутальній, принизливій формі, що принижує честь та гідність позивача ОСОБА_3

Місцевий суд вірно визнав зазначені висловлення оціночними судженнями, та прийшов до висновку, що за змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відтак вимоги позивача про визнання вказаної інформації недостовірною та негативною і її спростування, суд визнав не підлягаючими задоволенню.

Разом з цим, згідно ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

«Чучело» згідно «Тлумачного словника Української мови» означає «набита тирсою, соломою і т. ін. шкура тварини, птаха, що відтворює їх зовнішній вигляд; опудало; подоба людини, людська постать,виготовлена з глини, воску або іншого матеріалу чи з набитого чим-небудь одягу людини».

Тому називання позивача «чучелом» та супроводження цього брутальною лайкою, суд вірно розцінив брутальним непристойним висловленням, яке принижувало його гідність і честь та яке заподіяло останньому моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

За змістом пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, тому вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення.

При визначенні суми на відшкодування завданої моральної шкоди, суд вірно прийняв до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності, врахував характер вчинених дій ОСОБА_4, спосіб їх вчинення, а також глибину душевних страждань позивача, характер та тривалість таких страждань, наслідки, які мали протиправні дії ОСОБА_4 для позивача. А тому суд вірно визнав необхідним стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 грн.

При цьому судом вірно не враховано надані позивачем копії листків непрацездатності, як доказ наступивших негативних наслідків від протиправних дій відповідача, оскільки позивачем в строки, визначені ч.1 ст. 131 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували причинний звязок неправомірних дій відповідача із настанням непрацездатності позивача.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) С.М. Бондаревська

О.О. Буленко

ВІРНО: