Справа №490/8317/13-ц 17.02.2015 17.02.2015 17.02.2015
Провадження №22-ц/784/451/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Батченко О.В.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з ОСОБА_6 проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу з 1964 року, вели спільне господарство і в цей час побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який він вважає їхньою спільною сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Спадкоємцем за заповітом після смерті останньої є відповідачка ОСОБА_3

Посилаючись на положення ст. 22 КпШС, ст.ст. 60,70,74 СК України, ст.ст.1223,1261,1268 ЦК України, ст.17 Закону України «Про власність» та уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1964 року з ОСОБА_6, визнати за ним право власності на 1/2 частку будинку за адресою АДРЕСА_1, як майна, що є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ним право власності на ? частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 26 грудня 1966 року. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування як на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 425 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №385/15 від 16 квітня 1960 року ОСОБА_6 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1, площею 300 кв.м.

19 травня 1960 року вона уклала договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, який було нотаріально посвідчено та 28 травня 1960 року зареєстровано у Миколаївському БТІ ( а.с.74-75).

18 січня 1966 року, побудований нею житловий будинок було прийнято в експлуатацію, про що складено відповідний акт, а рішенням виконкому Миколаївської міської ради його затверджено.

11 лютого 1966 року домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 було на праві особистої власності зареєстровано за ОСОБА_6

Тобто, згідно положень ст.ст.59,66, 71, 72 ЦК УРСР ( 1922 року), ст.ст.100,128 ЦК УРСР (1963 року), яке було чинне на момент укладання договору забудови та набуття ОСОБА_6 права власності на спірний житловий будинок, це її особиста власність.

Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у суді апеляційної інстанції, встановлення факту проживання однією сім'ю позивачеві необхідно було для вирішення майнового питання, а саме поділу спірного житлового будинку.

Вирішуючи спір та встановлюючи факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сім'єю з грудня 1966 року, суд виходив з доведеності факту виникнення між вказаними особами фактичних шлюбних відносин та вважаючи таких осіб подружжям, дійшов висновку про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що згідно п.1 розділу У11 Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами 1,2 ст.54 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

До 2004 року діяли Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР ( 1926 року), Кодекс про шлюб та сім'ю України( 1970 року), які визнавали тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

З наведеного вбачається, що можливість встановлення даного юридичного факту передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках встановлення фактів проживання однією сім'ю у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено.

А тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Відповідно до положень ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю в силу п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом на підставі ст.1261 ЦК України.

Визнаючи за позивачем право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування як на обов'язкову частку, суд першої інстанції вважав, що проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім'єю є підставою для виникнення у нього права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України, але оскільки спадкодавець розпорядилася належним їй майном, склавши заповіт на ім'я ОСОБА_3, а ОСОБА_5 є непрацездатним вдівцем, за такого він має право лише на обов'язкову частку.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо права позивача на обов'язкову частку у спадщині, виходячи з такого.

Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу ( ч.2 ст.1223 ЦК України)

Як вбачається із матеріалів справи, ще за життя ОСОБА_6 розпорядилася належним їй майном, заповітом від 14 жовтня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори, все належне їй майно заповіла ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті останньої до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом та ОСОБА_5, який заявою від 15 квітня 2013 року спочатку відмовився від прийняття спадщини, а потім заявою від 12 липня 2013 року прийняв спадщину, відмовившись від попередньої.

За змістом ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб визначений ст. 1241 ЦК України, з врахуванням роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм матеріального права та приймаючи до уваги обставини даної справи, а саме те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перебували в зареєстрованому шлюбу, а отже після смерті останньої позивач не набув статусу вдівця.

За такого він не має права на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, ні в порядку ст.1261 ЦК України ( відповідно до заявлених вимог), ні на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст.1241 ЦК України.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання за ним права власності в порядку спадкування є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

Приймаючи до уваги, що рішення суду в цій частині постановлено з порушення норм матеріального права, то в силу п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цих вимог.

В силу ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути понесені нею судові витрати, а саме судовий збір за подачу апеляційної скарги - 706 грн. 53 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року в частині задоволених вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування, розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 706 ( сімсот шість) грн. 53 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: