Провадження №2/761/1362/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків та майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (Відповідач) про відшкодування збитків та майнової шкоди, в якому просила: - визнати дії, бездіяльність Державної виконавчої служби України, її органів та посадових осіб з виконання судового рішення такими, що порушило право ОСОБА_1 на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку, а також мирне володіння своїм майном та завдали їй збитків і майнової шкоди; - стягнути з Державної виконавчої служби України на користь ОСОБА_1 завдані їй невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 збитки та майнову шкоду: - 1 499 568,5 грн. - понесені витрати на лікування та транспортування, відшкодування моральної шкоди з урахуванням 3% річних за час невиконання; - 403 235,45 євро - невиплачені з 01.12.2005р по 31.01.2014р. щомісячні виплати п 2 339,40 євро в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час здійснення платежу з урахуванням 3% річних за час невиконання; - судові витрати покласти на Відповідача.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що Шевченківським районним судом м. Києва від 19.01.2006р у справі № 2-979/06 було винесено рішення про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь Позивачки 1 168 161,20 грн. (понесені витрати на лікування та транспортування), відшкодування моральної 15 000,00 грн., щомісячних платежів до лютого 2019р. у сумі 2339,40 євро в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час здійснення платежу. Додатковим рішенням цього ж суду від 26.05.2006р. щомісячні платежі стягнуто з 01.12.2005р. до лютого 2019р. Виконання судового рішення здійснювалось на підставі виданих Шевченківським районним судом м. Києва двох виконавчих листів № 2-979/06 від 19.01.2006р.: 1) відділом Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з 03.05.2006р. по 31.10.2006р.; 2) відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві з 12.12.2006р. по 26.06.2007р.; 3) підрозділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві з 27.06.2007р. по 25.02.2013р. Позивачка зазначила, що згідно із Законом України «Про державну виконавчу службу» Державна виконавча служба України є центральним державним органом і несе повну відповідальність за діяльність усіх її органів. Позивачка вважає, що невиконанням судового рішення, яке сталося з вини Державної виконавчої служби України та її відповідних органів й окремих посадових осіб, було порушено законне право Позивачки на мирне володіння її майном - визначеним судовим рішенням грошовим стягненням, а також завдано додаткових збитків. Вина Відповідача полягає в тому, що він не забезпечив реального та дієвого контролю за виконанням судового рішення підпорядкованими їй органами і посадовими особами, за майже 7 років невиконання судового рішення жодна посадова особа виконавчої служби не понесла будь-якої відповідальності, безконтрольність, а у багатьох випадках покривання і виправдовування бездіяльності цих органів і посадових осіб призвели до невиконання судового рішення. Протиправність дій та бездіяльності Державної виконавчої служби України, підпорядкованих їй органів і посадових осіб щодо виконання судового рішення полягає у невиконанні судового рішення, непомірно великому строку виконання судового рішення, в тому що повернення виконавчого документа Позивачці позбавляє її права володіти її майном - коштами, право на яке було визначено судовим рішенням. Так, щодо протиправності дій та бездіяльності ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у період з 03.05.2006р. по 31.10.2006р., Позивачка зазначила, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2006р. з грубим порушенням закону й інтересів Позивачки було неправомірно вказано тільки про виконання рішення суду у сумі 1 183 161,20 грн., хоча до виконання було пред'явлено два виконавчі листи № 2-979/06 від 19.01.2006р. на суму 1 168 161,20 грн. і відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. (разом 1 183 161,20 грн.) та щомісячних платежів до лютого 2019 року у сумі 2339,40 євро, окрім того, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена на адресу Позивачки. В процесі виконання рішення суду державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві здійснив наступні протиправні дії: із запізненням і тільки на вимогу стягувача виніс постанову про арешт рахунків боржника в ВАТ КБ «Хрещатик», при цьому не направив платіжні вимоги про стягнення коштів, протягом майже 2-х місяців бездіяв, щоб прискорити дійсне накладення такого арешту на грошові кошти, не здійснив ніяких виконавчих дій з метою розшуку і встановлення наявності рахунків боржника в інших банківських установах, накладення арешту на них і стягнення коштів. Разом з тим, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не звернув стягнення на арештоване майно боржника, а саме транспортний засіб «Niwidaov В20302НТ» ДН НОМЕР_3 (причіп), який належав боржнику. 01.10.2006р. державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і направлення виконавчих листів для подальшого виконання по територіальності до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, при цьому державний виконавець не повідомив Позивачку про закінчення виконавчого провадження та не своєчасно передав виконавчі листи до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Щодо протиправних дій та бездіяльності ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві з 12.12.2006р. по 26.06.2007р., Позивачка зазначила, що державний виконавець не повідомив її належним чином про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2006р. та окрім того прийняв до виконання тільки один виконавчий документ, чим піддав загрозі повне виконання судового рішення. В подальшому всі наступні виконавчі дії ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві по суті повторювались виконавчі дії, які були здійснені ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. Разом з тим, державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві не здійснив жодних дій стосовно розшуку фактичного місцезнаходження боржника та його майна, не витребував від Боржника акту ліквідаційної комісії, і, відповідно, ліквідаційного балансу, знаючи про прийняття Боржником 22.12.2005р. рішення про ліквідацію, окрім того, не було вжито заходів щодо звернення стягнення на виявлені транспортні засоби ТОВ «Експрес-А». Всі ці правопорушення, допущені під час виконання судового рішення, послужили підставою для вилучення виконавчого провадження й передачі його на виконання до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві відповідно до постанови від 26.06.2007р. в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Нижник С.В. Щодо протиправності дій та бездіяльності підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві з 27.06.2007р. по 25.02.2013р., Позивачка зазначила, що постанова про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-976 від 25.04.2006р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 183 161,20 грн. боргу, була прийнята з порушенням закону, оскільки не містить інформацію про прийняття до виконавчого провадження виконавчого листа № 2-979/06 від 19.01.2006р. про стягнення 2339,4 євро до лютого 2019р., що спричинило загрозу виконанню судового рішення. Так, не зважаючи на наявність інформації у державного виконавця про місцезнаходження транспортних засобів, що належали Боржнику, засобів арешту і накладення стягнення на дані транспортні засоби не відбулось, окрім того, платіжні вимоги до банків були направлені 11.07.2007р із запізненням на більш як 1 рік, проте на рахунках боржника грошей вже не було. Разом з тим, в процесі виконавчого провадження, державному виконавця стало відомо, що за юридичною адресою боржника ТОВ «Експрес-А» зареєстровано Дочірнє підприємство «Експрес-А Лімітед», проте інформацію про діяльність зазначеного дочірнього підприємства не була затребувана державним виконавцем, як і не було проведено розслідування в рамках кримінального провадження стосовно невиконання судового рішення посадовими особами ТОВ «Експрес-А» за вимогою та запитом державного виконавця до органів МВС України. Позивачка зазначила, що основною причиною невиконання судового рішення у даному виконавчому провадженні є протиправна бездіяльність усіх виконавців стосовно того, що вони навмисно чи, можливо, за браком досвіду не оцінили вчасно ситуацію і цілеспрямовані протиправні дії боржника і не настояли на притягнення посадових осіб ТОВ «Експрес-А» до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення відповідно до Кримінального кодексу. Так, 25.02.2013р. державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві на адресу Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві направлено подання про притягнення до відповідальності керівника ТОВ «Експрес-А» за невиконання рішення суду, однак, у цей же день 25.02.2013р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Водночас, Позивачка зазначила, що, оскільки їй було повернуто один виконавчий лист на суму 1 183 161,20 грн., то на виконанні залишився лист на суму 2 339,40 євро щомісячно до лютого 2019р., виконавче провадження по якому не закрито. Постанова про повернення виконавчого листа була відправлена Позивачці лише 18.07.2013р., що тим самим позбавило Позивачку права протягом встановленого строку оскаржити постанову про повернення виконавчого листа. Оскільки, Державна виконавча служба України є центральним державним органом і несе повну відповідальність за діяльність усіх її органів, Позивачка вважає, що саме Відповідач зобов'язаний відшкодувати їй майнову шкоду, що складається із сум, визначених у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь Позивачки 1 183 161,20 грн. та щомісячних платежів з 01.12.2005р. до лютого 2019р. (159 місяців) у сумі 2339,40 євро, що становить 371 964,6 євро (2339,40 євро*159 місяців), з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2014р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.02.2015р. (а.с.97).

В судовому засіданні представник Відповідача - Харченко О.О. подала письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 103-114), в яких зазначила, що на примусовому виконанні у ДВС України виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 не перебуває та не перебував. Разом з тим, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Разом з тим, жодного рішення, який би було визнано неправомірними дії або бездіяльність ДВС України щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. по справі № 2-979/06, Позивачем не надано. В матеріалах справи відсутні докази завдання ДВС України матеріальної шкоди саме ОСОБА_1, оскільки стягувана на користь позивача сума, яка визначається у позовній заяві - за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, а є сумою заборгованості за виконавчим документом, а доводи позовної заяви, які стосуються того, що нестягувана з вини державних виконавців заборгованість по виконавчому документу є матеріальною шкодою, завданою Позивачці внаслідок неправомірних дій державних виконавців, є безпідставними, так як не грунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону. Разом з тим, згідно п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця бо іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суди повинні враховувати, що в таких справах, відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідач зазначив, що відповідно до положень законодавства, належними відповідачами по справі мають бути відповідні відділи державної виконавчої служби на виконанні у яких перебувало рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р по справі № 2-979/06. Позивачка стверджує, що відповідач повинен відповідати за бездіяльність підлеглих йому відділів ДВС, однак будь-яких доказів того, що рішеннями суду така бездіяльність визнана неправомірною, суду не надала, також не надано доказів на підтвердження того, що саме відповідач повинен нести відповідальність за бездіяльність відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано. Окрім того, ОСОБА_1 жодним чином не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, матеріальних збитків, спричинених Державною виконавчою службою України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями ДВС України та наслідками, зазначеними ОСОБА_1 в позові, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник Позивачки - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснив, що виконавчі листи не знаходились на виконанні в Державній виконавчій службі України, проте остання як центральний державний орган повинна нести відповідальність за підлеглі їй відділи, які допустили порушення прав Позивачки в процесі виконання рішення суду, разом з тим, зазначив, що жодних рішень суду, якими дії або бездіяльність Державної виконавчої служби України визнані неправомірними не приймалось.

Представник Відповідача - Харченко О.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні, зважаючи на їх безпідставність та недоведеність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2006 року у справі № 2-979/06 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Експрес-А», треті особи: ОСОБА_5, ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн., стягнуто з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу (а.с.23-26).

На виконання вказаного рішення суду від 19.01.2006р., Шевченківським районним судом м. Києва 25.04.2006р. було видано виконавчий лист № 2-979/06 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. (а.с.27-28) та виконавчий лист № 2-979/06 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу (а.с.29-30).

03.05.2006р. державним виконавцем Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва винесено постанову № 275/16 про відкриття виконавчого провадження з виконання в/л № 2-979 виданого 19.01.2006р. Шевченківським р/с м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 1 183 161,20 грн. (а.с.31).

Згідно супровідного листа від 31.10.2006р. ДВС у Шевченківському районі м. Києва направила ДВС у Голосіївському районі м. Києва для виконання по територіальній підсудності виконавчий лист № 2-979 від 19.01.2006р. Шевченківського р/с м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу на користь ОСОБА_1 (а.с.32).

Постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського району у м. Києві від 12.12.2006р. відкрито виконавче провадження по виконанню в/л № 2-976 від 25.04.2006р. Шевченківського р/с про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1 183 161,20 грн. (а.с.33).

Разом з тим, постановою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 86/25/6/2007 року від 18.06.2007р. про результати перевірки виконавчого провадження, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в ході виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду у м. Києві від 19.01.2006 № 2-979 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статей 27, 46, 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.34-38).

Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження від 27.06.2007р. державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві відповідно до постанови від 26.06.2007р. в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Нижник С.В., прийняв до виконання виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-976 від 25.04.2006р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 183 161,20 грн. (а.с.39).

25.02.2013. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно якого виконавчий лист № 2-976, виданий 25.04.2006р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на корись ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. повернуто стягувачу, та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 25.02.2014р. (а.с.43-44).

Згідно листа Державної виконавчої служби України від 04.06.2013р. № 13-0-04-116/3.3 «Щодо результатів розгляду звернень» за результатами перевірки на звернення від 09.03.2013р., яке надійшло від Голови депутатської фракції Політичної партії «Удар (Український демократичний альянс за Реформи) Віталія Кличка» винесено відповідну постанову, якою дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.47-49).

Відповідно до письмових заперечень Державної виконавчої служби України, встановлено, що відповідно до інформації управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві встановлено, що 31.10.2006 Державною виконавчою службою у Шевченківському районі м. Києва винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2006 № 2-976 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 183 161,20 грн. та 2 339, 40 Євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу НБУ євро до гривні на день здійснення платежу, згідно пункту 10 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з направленням виконавчих документів до Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва, за місцем знаходження боржника.

Відповідності до постанов про закінчення виконавчих проваджень від 31.10.2006, під час виконання виконавчих документів, Державною виконавчою службою у Шевченківському районі м. Києва перевірено майновий стан боржника, а саме: згідно повідомлень ВАТ КБ «Хрещатик» та Залізничної філії ВАТ КБ «Хрещатик» від 03.07.2006 та 05.07.2006, постанова про арешт коштів боржника від 26.05.2006 прийнята до виконання, але кошти на рахунках відсутні та рахунки боржника, відкриті в Залізничній філії ВАТ КБ «Хрещатик» закриті 26.06.2001. Згідно повідомлення Головного управління статистики у м. Києві ТОВ «Експрес-А» зареєстровано за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Васильківська, 22.

Постановою Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва від 05.05.2006 № АА 119023 накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми заборгованості.

12.12.2006 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання даних виконавчих листів.

Постановами Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва від 25.04.2007 №№ АА 805921, АА 805922, АА 805920 накладено арешт на транспортні засоби, які згідно повідомлення УДАІ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано за боржником.

27.04.2007 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно повідомлення ВАТ КБ «Хрещатик» від 15.05.2007 кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно повідомлення Залізничної філії ВАТ КБ «Хрещатик» від 08.05.2007 рахунки боржника закрито.

Постановою в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Нижник С.В. від 26.06.2007 дані виконавчі провадження передано для подальшого виконання до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві.

27.06.2007 державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанови про прийняття до виконання даних виконавчих проваджень.

10.07.2007 державним виконавцем складено акт, що за адресою: м. Київ, вул. Васильківська 22, боржник не знаходиться, майна, яке належить боржнику та підлягає опису й арешту не виявлено.

Того ж дня державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська № 34-42 (адреса боржника вказана у виконавчому листі) та встановлено, що будинок за № 34-42 не значиться, що підтверджується актом державного виконавця та повідомленням на запит державного виконавця Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 20.07.2007.

В ході проведення виконавчих дій державними виконавцем встановлено, що товариство - боржник може знаходитись за адресою АДРЕСА_1. Виходом державного виконавця встановлено, що за даною адресою здійснює підприємницьку діяльність ПП ОСОБА_7, якій діє на підставі угоди з Дочірнім підприємством «Експрес-А» Лімітед по продажу квитків на рейси даного підприємства. Дане приміщення ПП ОСОБА_7 орендує у фізичної особи ОСОБА_8, про що державним виконавцем складено відповідний акт 11.07.2007.

Згідно повідомлень УДАІ ГУМВС України в м. Києві встановлено, що за боржником зареєстровано транспортні засоби, а саме: автобус VOLVO В12 12130, номерний знак НОМЕР_2 та причіп NIEWIADOW НОМЕР_4. Нерухоме майно та земельні ділянки за боржником не зареєстровано.

31.07.2007р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майнаборжника, а саме: причіпа NIEWIADOW В 2030 НТ, державний знак НОМЕР_1 та автобуса VOLVO, державний знак НОМЕР_2.

Згідно повідомлення УДАІ ГУМВС України в м. Києві, постанову про розшук майна боржника прийнято до виконання та до АІС «Розшук» внесено інформацію про розшук вказаних транспортних засобів та орієнтовано особовий склад підрозділів Державтоінспекції м. Києва на їх затримання.

09.10.2008р. державним виконавцем до Ягодинської та Львівської митниці направлено вимоги щодо заборони перетину кордону автотранспортними засобами ТОВ «Експрес-А».

06.11.2008 державним виконавцем до Шевченківського районного суду м. Києва направлено клопотання про заборону перетину кордону автотранспортними засобами ТОВ «Експрес-А», відповідно до постанови про розшук майна боржника від 31.07.2007.

Того ж дня до прокуратури м. Києва направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб ТОВ «Експрес-А» за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця.

Згідно повідомлення ГУМВС України в м. Києві, працівниками міліції здійснено виїзд за місцем реєстрації ТОВ «Експрес-А», а саме: м. Київ, вул. Васильківська, 22 та встановлено, що за вищевказаною адресою знаходиться автобусний парк № 1 КП «Київпастранс», транспортних засобів, що належать ТОВ «Експрес-А», не виявлено.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наданого Голосіївською районної у м. Києві державною адміністрацією боржник з 14.02.2006 перебуває в стані припинення підприємницької діяльності.

25.02.2013 державним виконавцем, керуючись пунктами 2, 7 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

05.03.2013 начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, на виконання доручення Державної виконавчої служби України, проведено перевірку матеріалів виконавчих проваджень, за результатами якої дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, щодо виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2006 по справі № 2-976, визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

16.07.2013 до відділу примусового виконання рішень повернулись вищевказані виконавчі листи, які 17.07.2013 направлено на адресу ОСОБА_1 повторно.

Також управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві повідомлено, що станом на 31.01.2015 інформація щодо оскарження постанов про повернення виконавчого документа стягувачу відсутня, дані виконавчі листи повторно на виконання до відділу не надходили.

Відповідно до ст. 1173 ЦК Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про Державну виконавчу службу» визначено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до п. 28. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 3 Закону України «Про Державну виконавчу службу» встановлено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про Державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Разом з тим, Відповідач зазначив, що не заперечувалось представником Позивачки, що на виконанні у Державній виконавчій службі України виконавчі листи № 2-979/06 видані Шевченківським районним судом м. Києві від 25.04.2006р. про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу та боргу у сумі 1 183 161,20 грн., не перебували та не перебувають.

Таким чином, враховуючи, що фактично протиправні дії та бездіяльність, на які посилається Позивачка в обгрунтування своїх вимог як вбачається зі змісту позовної заяви були вчинені саме відділами Державної виконавчої служби Шевченківського та Голосіївського районних управлінь юстиції у м. Києві та підрозділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві та їх посадовими особами, суд дійшов висновку, що Державна виконавча служба України не є належним Відповідачем по даній справі, оскільки прав Позивачки в процесі примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 не порушувало.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Водночас, Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження прийняття протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності Державною виконавчою службою України в процесі виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів № 2-979/06 виданих Шевченківським районним судом м. Києві 25.04.2006р. про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу та боргу у сумі 1 183 161,20 грн.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. з вини та у зв'язку з бездіяльністю Державної виконавчої служби України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи, та зважаючи на той факт, що Державна виконавча служба України не є належним Відповідачем по справі, а клопотань про заміну неналежного відповідача від представника Позивачки не надходило, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене вище, на підставі ст. 124 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 3, 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», та керуючись ст.ст. 10, 60, 212 - 215, 222, 223, 292, 293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків та майнової шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: