Справа № 216/7487/14-ц
провадження №2/216/448/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника позивача - Цвіркун А.А.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії.

Позовні вимоги, на задоволенні яких у судовому засіданні наполягала представник позивача Цвіркун А.А., обґрунтовуються тим, що Відповідач, отримуючи від Позивача послуги з постачання теплової енергії, оплату послуг здійснює не у повному обсязі, у зв'язку з чим, за період часу з 01.01.2011 року по 01.02.2014 р.р., утворилася заборгованість у розмірі 5 153,14 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідача у судовому порядку, а також витрати у справі, понесені при зверненні до суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, суду пояснив, що вказана заборгованість нарахована за період з 01.01.2011 року по 01.02.2014 року, однак, власником даної квартири він став 23.10.2013 року, і з цього часу оплату за надання послуг з постачання теплової енергії проводить вчасно.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог, слід відмовити, з наступних підстав.

Так, частинами 1,2 ст.14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, нести всі витрати, пов'язані із утриманням майна.

Обов'язок власника квартири у багатоквартирному будинку нести витрати по його утриманню, утримання прибудинкової території, сплачувати комунальні послуги передбачений Житловим кодексом України та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджений постановою КМУ від 08.10.1992 року №572.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги, - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою,

водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч.3 ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", п.7 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 став власником квартири АДРЕСА_1, з 23 жовтня 2013 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 23.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 2060, зареєстрованого у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, індексний номер 7089692 від 23.10.2013 року.

У період часу 01.01.2011 по 01.02.2014 роки за вищевказаною адресою, утворилась заборгованість у розмірі 5 153,14 грн., що підтверджено витягом з особового рахунку (а.с.4).

Як убачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, у період з 01.01.2011 року по 23.10.2013 року Відповідач фактично не проживав у АДРЕСА_1, та не міг проживати, оскільки став її власником лише 23.10.2013 року.

За вказаний період Відповідач не користувався комунальними послугами, зокрема тепловою енергією, отже правових підстав для визнання його споживачем теплової енергії за цей період, і покладення на нього обов'язку з відшкодування заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, не має.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача Цвіркун А.А. про те, що пункт 4.7. Договору купівлі-продажу від 23.10.2013 року зазначає, що покупцю відомий стан заборгованості по квартплаті та комунальним послугам, оскільки права та обов'язки Покупця прописані у розділі 3.3. укладеного Договору, а пункт 4.7. Договору носить гаданий характер, оскільки суми заборгованості у ньому не прописані.

З 23.10.2013 року по теперішній час Відповідач здійснює оплату за надання послуг з постачання теплової енергії вчасно, що підтверджується копіями квитанцій.

Приймаючи до уваги, що правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню та підігріву гарячої води, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року, виникли між сторонами у справі, з 23.10.2013 року, саме з цього часу і виник обов'язок споживача оплатити надані послуги, встановлені ст.19 Закону України «Про теплопостачання», слід дійти висновку про безпідставність заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.4, 322 526 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог - відмовити, у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.І.Бондарєва