справа № 179/807/14-ц
· провадження № 2/179/40/15
· МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
· ______________________________________________________________________________________________________________________
· 13 січня 2015 р. Магдалинівський районний суд
· Дніпропетровської області
· у складі: головуючого судді - Новік Д.І.
· за участю: секретаря судового засідання - Кривошлик І.Ю.
· розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради про визначення постійного місця проживання неповнолітньої дитини,-
· Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просивв визначити постійним місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його проживання АДРЕСА_2.
· Ухвалами Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року (а.с. 165-166, 167-168) в зв'язку з подачею сторонами письмових заяв зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини та позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради про відібрання дитини та визначення постійного місця проживання неповнолітньої дитини в частині позовної вимоги про відібрання у ОСОБА_3 неповнолітньої дитини ОСОБА_4 і повернення її матері ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
· В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представники - ОСОБА_8, який діє на підставі договору про надання правової допомоги представника (а.с. 53, 54), ОСОБА_9, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 27, 28), будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з'явились, від них надійшла спільна заява (а.с. 159), згідно якої позовні вимоги в частині визначення постійного місця проживання неповнолітньої дитини підтримали в повному обсязі, прохають їх задовольнити з підстав вказаних в позові, а справу розглянути в їх відсутність.
· Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник - адвокат ОСОБА_10, який діє на підставі угод про представництво клієнта адвокатом від 04 червня 2014 року (а.с. 54) та від 19 червня 2014 року (а.с. 108) і має вчиняти усі процесуальні дії, що їх мають право вчиняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без їх обмежень, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, до суду від представника надійшла заява (а.с. 164), згідно якої вони позовні вимоги ОСОБА_11 визнають та не заперечують щодо їх задоволення, при цьому неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, а справу прохають розглянути в їх відсутність.
· Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, до суду надано заяви, згідно яких прохають справу розглянути в їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
· З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.
· Суд, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також вислухавши пояснення свідка ОСОБА_6, спеціаліста ОСОБА_12, думку малолітньої ОСОБА_4, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню за наступних підстав.
· У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
· Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
· На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
· Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
· Згідно до ч. 4 ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
· У відповідності до статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
· Судом встановлені та визнані відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
· 19 листопада 2005 року між позивачкою - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5) та відповідачем - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 38) було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 1213 (а.с. 7), від якого вони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
· 14 серпня 2008 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відповідача ОСОБА_2 було засуджено за скоєння наступних злочинів: за ст. 115 ч. 1 КК України - за умисне вбивство батька позивачки - ОСОБА_5, за ст. 122 ч. 1 КК України за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, спричинене позивачці та вироком суду призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі (а.с. 9-14).
· 03 червня 2011 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між позивачкою і відповідачем ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 15), при цьому шлюбно-сімейні відносини між ним було припинено з липня 2007 року і вони проживають окремо один від одного.
· З моменту народження і до початку червня 2013 року донька ОСОБА_4 проживала разом з позивачкою в АДРЕСА_1.
· На початку червня 2013 року позивачка відвезла доньку до її бабці - відповідача ОСОБА_3 на літний відпочинок.
· 24 липня 2013 року позивачці було повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, при цьому санкцією ст. 203-2 КК України передбачено покарання виключно у вигляді штрафу з конфіскацією грального обладнання.
· Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно позивачки скасовано (а.с. 22) та на сьогоднішній день кримінальне провадження щодо неї зупинено (а.с. 161).
· Однак, починаючи з моменту звільнення позивачки з-під варти, ОСОБА_3 не надає можливості забрати дитину позивачці до себе, створює їй перешкоди в спілкуванні з дитиною за телефоном, в зв'язку з чим 27 березня 2014 року позивачкою відповідачці ОСОБА_3 направлено письмову вимогу про повернення дитини, однак вимоги у встановлені вимогою строки до 03 квітня 2014 року ОСОБА_3 не виконала та усно повідомила, що дитину повертати не буде, у зв'язку із тим, що вона повинна проживати разом з її батьком - ОСОБА_2 (а.с. 23, 24).
· Такі дії ОСОБА_3 пов'язані з відмовою повернення дитини протизаконні, необґрунтовані та суперечать інтересам дитини та Закону, при цьому судом не приймалося рішення відповідно до якого дитина повинна перебувати у ОСОБА_3
· Також, починаючи з моменту народження і до початку червня 2013 року ОСОБА_4 проживала разом з позивачкою постійно і після смерті батька позивачка, остання переїхала разом з донькою до квартири її хрещеної матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 ркоу народження (а.с. 87-88, 90) за адресою АДРЕСА_1, де вона проживала разом з дитиною до останнього часу (а.с. 91, 92-94), де були обстежені умови проживання малолітньої дитини (а.с. 85), при цьому батьки позивачки померли (а.с. 80, 81).
· Дитина навчалася у школі № 12 м. Дніпродзержинська, отримувала добрі оцінки за навчання та вона забезпечувала необхідні умови для проживання, розвитку, навчання й відпочинку малолітньої дитини, у якої був був гарний стан здоров'я (а.с. 95, 125).
· Наприкінці травня 2013 року ОСОБА_2 звільнився з місця позбавлення волі, однак з моменту звільнення участі у виховані дитини не приймав, матеріальну допомогу не надавав, не піклувався про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, не брав участі у її виховані, при цьому ніде офіційно не працює та не має постійного доходу необхідного для належного забезпечення умов проживання, вихованні та навчання малолітньої дитини.
· На теперішній час позивачка працює касиром у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, а також оператором в ТОВ "Хомер Софтвер Хаус", в ПП "Ліберті-Арт" митним брокером та має постійний стабільний дохід, на роботі характеризується добре (а.с. 25, 26, 69, 70, 71-73, 89, 133), при цьому графік роботи дозволяє витрачати вільний час на виховання дитини, її інтелектуальний та фізичний розвиток.
· Відповідно до вище викладеного, позивачка здатна забезпечити дитині добрі умови проживання, належне виховання, інтелектуальний та духовний розвиток. Проживання окремо від матері може негативно вплинути на фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток дитини.
· Крім цього, судом в даному випадку враховується той факт, що відповідача ОСОБА_2 вироком суду від 14 серпня 2008 року було засуджено за злочини проти життя та здоров'я особи (ст. 115 ч. 1, ст. 122 ч. 1 КК України), а вироком суду від 04 квітня 2002 року за скоєння злочину передбаченого ст. 142 ч. 2 КК України 1960 року.
· Крім того, на час вирішення спірних правовідносин, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, проживає разом з позивачкою, відповідачі визнають позовні вимоги позивачки та не заперечують щодо визначення постійним місцем проживання дитини за місцем проживання її матері - позивачки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1
· Статтею 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.
· У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
· Згідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
· Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
· Статтею 152 ЦК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
· Згідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
· У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
· Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
· Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
· Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
· У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
· Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
· Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.
· Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 p., малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
· Право позивачки на визначення постійного місця проживання її малолітньої дитини з нею підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами приведеними та проаналізованими судом вище, а також визнанням позовних вимог самим відповідачем ОСОБА_2, як батьком дитини та самим фактом проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 за місцем проживання матері ОСОБА_1
· Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов і визначити постійним місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, по АДРЕСА_1 оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачами, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
· Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах щодо необхідності визначення постійним місцем проживання малолітньої дитини за місцем проживання її матері - позивача ОСОБА_1, враховуючи інтереси малолітньої дитини та захист їх законних прав на належне виховання, навчання та життя, думку самої малолітньої ОСОБА_4, в судовому засіданні, суд вважає за необхідним постановити рішення про визначення постійним місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 за місцем проживання її матері ОСОБА_1 по АДРЕСА_1.
· Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України).
· На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 7, 141, 150-153, 155, 157-161 СК України, ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 174, 197, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд, -
· Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
· Визначити постійним місцем проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, по АДРЕСА_1.
· Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі проголошення рішення у відсутності особи, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
· Головуючий суддя Новік Д.І.