Справа № 477/27/15-ц
Провадження № 2/477/229/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.05.1996 року.

В обґрунтування цих вимог вказував, що йому та його дружині ОСОБА_4 22 травня 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло - вищевказану квартиру. Вказане свідоцтво було видане відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження від 22.05.1996 року № 25-В/оц і зареєстроване у державному обчислювальному центрі комітету по житлово-комунальному господарству Миколаївської обласної державної адміністрації за № 25-В/оц. Однак ні він, ні його дружина не зверталися до органу бюро технічної інвентаризації з приводу реєстрації права власності щодо цього майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина померла, та спадщину після її смерті прийняла їх донька - ОСОБА_3 Нині він звернувся до реєстраційної служби державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації своїх прав відносно належної йому частки квартири, однак отримав відмову у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності, через що за захистом своїх прав як власника він звернувся до суду із цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги свого довірителя підтримала та просила справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач Полігонівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та просила розглянути справу у відсутність їх представника.

Відповідач ОСОБА_3 також звернулася до суду із заявою, в якій проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1996 року, виданого органом приватизації житлового фонду виробничого господарства, останнім посвідчено належність квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 7, 16).

За даними копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1, дружина позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що Полігонівською сільською радою Жовтневого району миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 37 від 03.09.2008 року (а.с. 6).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2013 року, що набрало законної сили 09.01.2014 року, було визнано право власності ОСОБА_3 на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_4 Більш того, зі змісту вказаного рішення слідує, про належність подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вищевказаної квартири в рівних частках по ? частині у спільному майні подружжя (а.с. 17).

За даними комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищевказане майно не зареєстровано (а.с. 21).

Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 22 грудня 2014 року № 18190674, яким ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні дій з реєстрації його прав щодо вищевказаного майна у зв'язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу, а також тим, що право не наступило, згідно даних ММБТІ станом на 28.12.2012 року право власності не зареєстроване (а.с. 24).

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п.п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових права та їх обтяжень», у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 цього Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є, в тому числі свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді.

За приписами ст. 321 Цивільного кодексу України та ст. 41 Конституції України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 3 та ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення прав позивача щодо вищевказаної квартири, майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності громадянам, юридичним особам і державам. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житло. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Згідно зі статтею 3 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

За такого, враховуючи загальні положення дії нормативно-правових актів у часі (ст.58 Конституції України), із зміною законодавчих норм та встановленням вимоги державної реєстрації прав особи щодо нерухомого майна, право власності ОСОБА_1 щодо вищевказаного майна (його частки) не припинилося.

Щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документую, то відповідно до ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи наведене, та встановивши належність вищевказаного майна - ? частини спірної квартири позивачу, а також приймаючи до уваги, що майнове право ОСОБА_1 щодо цього майна не визнається у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, тому, на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М. Семенова