Категорія: 50 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24 січня 2010 року по 17 грудня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу знаходяться на її повному утриманні.

Відповідач офіційно не працевлаштований, постійно їздить на заробітки в Росію, зароблені кошти витрачає на свої потреби, матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає.

Враховуючи викладене, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. на місяць.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10 вересня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 487,20 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць приведено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти у розмірі 350,01 грн. щомісячного на кожну дитину до досягнення ними повноліття, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В запереченні позивач ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, зазначаючи про безпідставність доводів скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 24 січня 2010 року по 17 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано (а. с. 7).

В період шлюбу у них народилося двоє дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 117165 від 22 червня 2010 року ОСОБА_4 та свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 153638 від 20 березня 2012 року ОСОБА_5, згідно з якими ОСОБА_1 є їх батьком (а. с. 5, 6).

Судом встановлено, що діти на даний час перебувають на утриманні позивача. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. щомісячно, суд першої інстанції врахував стан здоровя та матеріальне становище сторін.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 цього Кодексу передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже підставами визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є нерегулярність, мінливість доходу платника аліментів, одержання ним частини доходу в натурі та інші істотні обставини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що з 01 вересня 2015 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років становить 1167 грн. на місяць.

Виходячи із встановленого законом обовязку кожного з батьків утримувати дітей, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи матеріальний стан позивача, яка не працює, стан здоровя платника аліментів, суд обґрунтовано стягнув аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1000 грн.

Факти надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, придбання ним необхідних для дітей речей, продуктів харчування, ліків, оплата комунальних послуг за житло, в якому проживають діти, наявність у позивача заборгованості перед ним не впливають на правильність вирішення спору, оскільки закон повязує стягнення в судовому порядку коштів на утримання дітей (аліментів) не з наведеними обставинами, а з відсутністю домовленості між батьками щодо способів виконання ними обовязку утримувати дітей та з місцем проживання останніх (ст. 181 СК України).

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує, що його малолітні діти проживають з матірю, з якою у нього протягом тривалого часу відсутня домовленість про способи їх утримання.

Разом з тим, з врахуванням розміру присуджених аліментів апелянт може коригувати розмір матеріальної допомоги, яку він надаватиме дітям добровільно.

Також не мають правового значення для вирішення даного спору доводи відповідача про систематичне перешкоджання позивачем у його спілкуванні з дітьми, небажання вести розумний діалог щодо компромісного вирішення питання. Предметом розгляду даної справи є майнові зобовязання батьків щодо утримання своїх дітей, а не їх особисті взаємовідносини.

Відсутність у апелянта довіри до позивача не може бути підставою для звільнення його від сплати аліментів чи для зменшення їх розміру або для їх стягнення в натуральній формі. Законом передбачено, що за відсутності домовленості між батьками розмір аліментів, які стягуються на дитину, визначається у грошовій сумі (ст. ст. 181, 184 СК України).

Наявність у позивача боргових зобовязань перед відповідачем в сумі 20000 грн. не є предметом регулювання сімейного законодавства, а тому його пропозиція про зарахування аліментів в рахунок погашення цього боргу є безпідставною і не може бути реалізована в межах вирішення даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про порушення судом положень ч. 1 ст. 182 СК України щодо врахування певних обставин при визначенні розміру аліментів, зокрема, його матеріального становища.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним правовим нормам ОСОБА_1 не надав суду доказів про наявність у нього обєктивних перешкод у працевлаштуванні та отриманні заробітку для належного матеріального забезпечення своїх дітей. Факт не перебування його на обліку в центрах зайнятості, як і не отримання ним жодних соціальних та інших видів допомог не звільняє його від виконання батьківського обовязку по утриманню дітей.

Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, а відтак повинен виконувати вказаний обовязок у повному обсязі. Він не довів факт його скрутного матеріального становища та неспроможності сплачувати аліменти у сумі 1000 грн. на двох дітей, наявності у нього інших дітей або утриманців, зокрема матері, проблем зі здоровям, що потребують додаткових витрат, які перешкоджають йому сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Також апелянтом не надано доказів постійної роботи позивача і отримання нею заробітної плати, а тому його доводи з цього приводу є припущеннями, на яких не може грунтуватися доказування (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Розмір аліментів у сумі 1000 грн. на двох дітей визначений з врахуванням всіх обставин справи, в тому числі обовязку обох батьків щодо їх утримання, коштів, необхідних для цього, віку дітей та їх потреб, вимог розумності та справедливості.

Можлива майбутня добровільна участь ОСОБА_1 у матеріальному забезпеченні дітей у грошовій та натуральній формах не є підставою для відмови в позові про стягнення з нього аліментів чи для зменшення їх розміру.

Таким чином, доводи апеляційної скарги по суті спору повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Разом з тим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції помилково визначив розмір стягнутого з відповідача в дохід держави судового збору в сумі 487,20 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

В даній справі ціна позову становить 7800 грн. (1300 х 6).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви в даній справі складає 487,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору як позивач у справі про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, а саме на 77 відсотків (заявлено на суму 7800 грн. в межах платежів за шість місяців, а задоволено на суму 6000 грн. в таких же межах), судовий збір з відповідача має бути стягнутий пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 77 відсотків від 487, 20 грн., що становить 375,14 грн.

Враховуючи допущені судом першої інстанції вищенаведені порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, оскаржуване рішення в означеній частині слід змінити відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 15 жовтня 2015 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 375 (триста сімдесят пять) грн. 14 коп. судового збору»

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: