Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Меляник К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 08.10.2013 року №6/30-3649 «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитків: по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 з майном, яке знаходиться на балансі ПАТ «ММК ім. Ілліча» був передан гуртожиток, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в м. Маріуполь.

На підставі вказаного рішення 13.12.2000 року відповідач був зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 зазначеного гуртожитку.

Згідно відомостей наданих ЖКП Іллічівського району, відповідач у зазначеному житловому приміщенні не проживає з лютого 2014 року по теперішній час, що підтверджується актами обстеження житлового приміщення від 14.10.2014 року та 19.01.2015 року. Посилаючись на положення статті 71, 72 ЖК України просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування койко-місцем в кімнаті АДРЕСА_1.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у жовтні 2013 року рішенням Маріупольської міської ради було вирішено прийняти безоплатно в міську комунальну власність гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 з майном, яке знаходиться на балансі ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а.с.8).

Згідно особового рахунку НОМЕР_1, відповідач ОСОБА_1 є квартирозйомником койко-місця розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно актів перевірки проживання ОСОБА_1 від 14.10.2014 року та 19.01.2015 року відповідач не проживає у гуртожитку з лютого 2014 року по теперішній час, майно його не зберігається, комунальні послуги не сплачує (а.с. 6-7).

Також, встановлено, що відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність здачі до бухгалтерії ЖКП ордера на право зайняття койко-місця строком до 01.06.2014 року (а.с.10).

Відповідно до наданих довідок про сплату користування койко-місцем, у відповідача є заборгованість з березня 2014 року по жовтень 2014 року у розмірі 103,83 грн.

Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного.

Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005, ратифікованою Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», закріплено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не користується спірним жилим приміщенням більше шести місяців без поважних причин, тому позов підлягає задоволенню.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно особового рахунку НОМЕР_1 відповідачу було надане житлове приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1. З лютого 2014 року відповідач в гуртожитку не проживає, за комуальні послуги не сплачує, тобто відповідач не користується зазначеним койко-місцем більше шести місяців без поважних причин.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що відповідач не користується спірним койко-місцем понад встановлений ст.. 71 ЖК України строк, протягом якого зберігається право користування жилим приміщенням за тимчасово відсутнім громадянином, у зв'язку з чим суд вважає доцільним визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005, ст.ст. 9, 71, 72, ЖК України, ст.ст. 5, 10, 57, 60,88, 209, 212, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1, третя особа- ЖКП Іллічівського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Іллічівського районного суду м.Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання заочного рішення.

На заочне рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А. М. Іванченко