АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7118/15 Справа № 199/8695/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сенчишин Ф. М. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася з позовом до суду та просила з урахуванням уточнених вимог ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Ідея Банк» на її користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 678912,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що рішенням суду від 15 березня 2014 року на її користь стягнуто невиплачену їй при звільненні 11 жовтня 2011 року від відповідача суму премії та витрати частини заробітку. Стягнуті суми були їй виплачені лише 12 лютого 2015 року. На думку позивачки, відповідач на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у вказаному нею розмірі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та стягнено з ПАТ «Ідея Банк» на її користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів, у розмірі 466509,17 грн.

В апеляційній скарзі з ПАТ «Ідея Банк»просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року у цивільній справі (справа № 2-6352/11, провадження № 2/401/1874/12) за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення невиплаченої заробітної плати (а.с. 6-9), яке набрало законної сили 06 липня 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на її користь 9548,91 грн., з яких 7871,93 грн. розмір належної, але не виплаченої премії, 676,98 грн. компенсація втрати частини заробітку та 1000 грн. - моральна шкода.

Цим же рішенням було встановлено, що ОСОБА_3 11 жовтня 2011 була звільнена з посади регіонального керівника Східного регіону з авто кредитування відділу супроводу мережі Департаменту автомобільного кредитування ПАТ «Плюс Банк», яке 13 жовтня 2011 року змінило своє найменування на ПАТ «Ідея Банк».

У вище вказаному рішенні , що набрало законної сили суд прийшов до висновку , що на порушення вимог ч. 1 ст. 116 та ст.. 47 КЗпП України відповідач не провів у повному обсязі остаточного розрахунку при звільненні. Враховуючи те , що відповідач при звільненні позивача не провів у повному обсязі остаточного розрахунку, суд прийшов до висновку , що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 14), 25 квітня 2014 року ОСОБА_3 у зв'язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2.

Рішення суду про стягнення коштів на користь позивачки фактично було фактично виконане лише 12 лютого 2015 року, що підтверджується витягом з карткового рахунку (а.с. 97).

Задовольняючи в оскаржуваному рішенні частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наявності таких правових підстав для їх задоволення.

Так , відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені норми матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дають підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Також згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29 січня 2014 року (справа № 6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме від виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначені правові висновки Верховного Суду України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, закон покладає на підприємство, установу, організацію. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

У зв'язку з цим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правильним.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції стосовно розміру компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 12 жовтня 2011 року по 12 лютого 2015 року, який складає 466 509,17 грн., та вважає його правильним. Цей розмір не оспорюється і відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу стало відомо про залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення від 15 березня 2012 року , а також про постановлення судом ухвали про поновлення ОСОБА_2 строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання лише 9 грудня 2014 року визнати обґрунтованими не можна , оскільки кожна із сторін по спору зобов»язана належним чином виконувати покладені на неї права та обов»язки , а така довготривала безініціативність відповідача свідчить про протилежне.

Інших доводів в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції щодо не виконання рішення суду наведено не було. Посилання представника апелянта на не згоду банку з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2012 року по суті являються безпідставними , оскільки дане рішення набрало законної сили і на даний час вже виконано.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

-М.М. Романюк