Справа №583/3942/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/682/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Маслова В. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії Національної гвардії України

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року

у справі за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, -

в с т а н о в и л а:

04.11.2014 року Національна академія Національної гвардії України звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що наказом № 418 від 12.07.2007 року начальника Академії внутрішніх військ МВС України, правонаступником якої є Національна академія Національної гвардії України, відповідач був зарахований до складу курсантів Академії та поставлений на усі види постачання. З 12.07.2007 року по 18.06.2011 року відповідач навчався в Академії. 18.06.2011 року між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України. Відповідно до контракту відповідач взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у внутрішніх військах МВС України протягом п`яти років на умовах, установлених законом та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 16.12.2013 року № 277 с/ч відповідача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та розраховано по всіх видах забезпечення, а чинність контракту припинено достроково відповідно до п. 6 «и» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, відповідач не прослужив п`яти років, чим порушив зобов`язання за контрактом, а тому відповідно до п. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, які складають 35437,08 грн. Оскільки відповідач добровільно зазначені витрати не відшкодовує, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України витрати у сумі 35437,08 грн., а також сплачений судовий збір.

Заочним рішенням суду від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову Національної академії Національної гвардії України відмовлено.

В апеляційній скарзі Національна академія Національної гвардії України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити позов в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права, не були повною мірою з`ясовані обставини справи та неправильно досліджені докази по справі. Вважають, що академія згідно чинного законодавства є належним позивачем по справі.

Сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Національній академії Національної гвардії України не належить право вимоги щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі. Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 526-р Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України. Відповідно до Указу Президента України № 497/2014 від 04 червня 2014 року Академії Національної гвардії України надано статус Національної. Національна академія Національної гвардії України є правонаступником Академії внутрішніх військ МВС України та має всі права і обов`язки, які були у Академії внутрішніх військ МВС України.

Наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 12.07.2007 року № 418 відповідача ОСОБА_1 зараховано курсантом 1 курсу та поставлено на усі види постачання (а. с. 9).

Згідно витягу з послужного списку старшого лейтенанта ОСОБА_1 , останній проходив навчання в Академії внутрішніх військ МВС України з 13.07.2007 року по 18.06.2011 року та отримав диплом бакалавра за напрямом підготовки «Автомобілі та автомобільне господарство» МВ № 85006216, реєстраційний номер 121, про що в книзі видачі дипломів зроблено запис № 725 (а. с. 12; 134).

18.06.2011 року Міністерство внутрішніх справ України в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України генерал-лейтенанта Полторака С.Т. та ОСОБА_1 уклали контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України строком на п`ять років, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у внутрішніх військах МВС України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом (а. с. 6-8).

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 18.06.2011 року № 60о/с ОСОБА_1 було присвоєне первинне військове звання «лейтенант» (а. с. 10).

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 18.06.2011 року № 61о/с по військовій частині НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_1 призначено командиром 1 взводу 2 стрілецької роти (а. с. 133).

Відповідно до витягу з послужного списку старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 18.06.2011 року по 19.04.2013 року він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , з 19.04.2013 року по 16.12.2013 року у військовій частині НОМЕР_1 управління Центрального територіального командування внутрішніх військ МВС України (а. с. 12).

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України № 121о/с від 29.11.2013 року ОСОБА_2 звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України за п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) без права носіння військової форми одягу, з 16 грудня 2013 року. Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 № 277 від 16.12.2013 року старший лейтенант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а. с. 11).

Згідно п. 12, укладеного з ОСОБА_1 контракту, чинність контракту припинено 16 грудня 2013 року у зв`язку зі звільненням його у запас ЗС України за п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а. с. 8).

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992, № 2232-XII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до п. п. 3, 5, 7 зазначеного Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Витрати відшкодовуються у повному розмірі особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за весь період навчання. У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно зведених розрахунків фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 , витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі останнього, складають: за період навчання з 01.07.2007 року по 31.08.2008 року 1842,85 грн., з 01.07.2008 року по 31.08.2009 року 11320,21 грн., з 01.09.2009 року по 31.08.2010 року 12411,07 грн., з 01.09.2010 року по 17.06.2011 року 9862,95 грн., а всього 35437,08 грн. (а. с. 13 16). Зазначені розрахунки фактичних витрат державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, підписані начальником Академії внутрішніх військ МВС України та начальником фінансового відділу (головним бухгалтером), завірені печаткою Академії і відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року. Заперечень проти позову та зазначених розрахунків від відповідача не надійшло.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Національна академія Національної гвардії України є не належним позивачем за даним позовом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 року № 876-VII Національна гвардія є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи МВС України. Ст. 6 вказаного Закону передбачено, що військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України. Безпосереднє керівництво Національною гвардією України здійснює начальник Головного управління Національної гвардії України.

Відповідно до п. 1.3. Статуту Національної академії Національної гвардії України Академія є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України. Національна академія Національної гвардії України є правонаступником Академії внутрішніх військ МВС України.

Згідно Бюджетного кодексу України Академія є розпорядником коштів третього рівня. Виділення бюджетних коштів Академії затверджуються головним розпорядником бюджетних коштів, тобто МВС України, після їх розподілу розпорядником другого рівня Головним управлінням Національної гвардії України України, кошти надходять на рахунки Академії та використовуються на виконання поставлених завдань за рішенням начальника Академії. Тобто Академія є останньою ланкою витрачання бюджетних коштів, що виділяються на навчання курсантів.

Відповідно до п. 1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затв. Наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Пунктами 9.9., 9.10. вказаного Положення передбачено, що бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства. Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС.

Відмовляючи в задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до п. 2 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі, суд не звернув уваги та не врахував, що розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки фахівців органів і підрозділів МВС України є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку є Національна академія Національної гвардії України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Національної академії Національної гвардії України про стягнення з ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 35 437,08 грн. є законними та обґрунтованими.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Національної академії Національної гвардії України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в сумі 354,37 грн. та за апеляційну скаргу в сумі 177,19 грн., всього 531,56 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Національної академії Національної гвардії України задовольнити.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Національної академії Національної гвардії України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 35 437,08 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 531,56 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -