Справа № 377/1102/14 Головуючий у І інстанції Малишенко Т.О.
Провадження № 22-ц/780/2738/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 24 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Іванової І.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 13 травня 2011 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув її чоловік ОСОБА_3 ДТП трапилася з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Згідно вироку, ОСОБА_4 13 травня 2011 року близько 21 години 30 хвилин, виконуючи на підставі трудової угоди з ТОВ «Майстер» обов»язки водія легкового автомобіля, керував на підставі подорожнього листа технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, експлуатацію якого на підставі договору оренди здійснювало ТОВ «Майстер». Керуючи вказаним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вулиці Ентузіастів міста Славутича Київської області напроти будівлі №7 в напрямку АТ ПРП «АТАСС» зі швидкістю 91…96 км/год, яка перевищувала встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах не більше 60 км/год, в темну пору доби, водій ОСОБА_4 не вибрав безпечну швидкість руху, невірно оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, проявив неуважність та злочинну безпечність, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 та велосипедом під керуванням ОСОБА_3, які рухались один за одним по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку на велосипедах, обладнаних габаритними освітлювальними приладами та світлоповертаючими пристроями, які дозволяли іншим учасникам дорожнього руху своєчасно їх побачити. В результаті зіткнення велосипедисти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці ДТП.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_4, належав ТОВ «Майстер», з яким ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах. Цивільно-правова відповідальність володільця вищевказаного автомобіля була застрахована ВАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3951425.

10 жовтня 2011 року позивач ОСОБА_2, а також батьки її загиблого чоловіка, подали до Славутицького відділення ВАТ НАСК «Оранта» заяви про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду яких було заведено страхову справу № 20940 і дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинув чоловік позивача, було визнано страховим випадком.

Відповідно до ст.22.3. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3. статті 9 цього Закону.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року з ТОВ «Майстер» на користь ОСОБА_2 та двох її малолітніх дітей стягнуто 150 000 грн. моральної шкоди, які на сьогоднішній день позивачу не виплачені.

У відповіді ВАТ НАСК «Оранта» від 03.09.2014 року за № 09-02-09/16517 відповідач повідомив, що прийняв рішення про виплату позивачу ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 7 650 грн., яку однак не виплатив.

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 7 650 грн. моральної шкоди та 1 296 грн. пені за прострочення виплати їй страхового відшкодування згідно вимог ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП, відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім того, позивач ОСОБА_2 в своєму позові зазначала, що відповідно до ст. 27 Закону у зв'язку із смертю годувальника в результаті ДТП право на страхове відшкодування мають, зокрема, діти - до досягнення ними повноліття, працездатна вдова, якщо у сім'ї є діти до восьми років. Порядок нарахування відшкодування утриманцям на час настання страхового випадку визначався Постановою КМУ від 31.12.2004 року № 1776 «Про порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв»язку із смертю годувальника внаслідок ДТП».

Таким чином, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка належала б кожному утриманцю при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Від шлюбу з померлим позивач має двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 5 460,26 грн.

Позивач вважає неправомірною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті їй, як працездатній дружині загиблого, яка має дітей до восьми років, неотриманої частини доходів, які б належали їй за життя чоловіка, оскільки на момент смерті чоловіка перебувала на його повному утриманні, так як знаходилась у відпустці по догляду за дитиною - сином ОСОБА_8, до досягнення ним трьох років.

Оскільки середньомісячний дохід померлого ОСОБА_3 складав 9 229,80 грн., то середньомісячний дохід на одного члена сім'ї складав 2 307,45 грн. (9 229,80 : 4). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неотриманого доходу до досягнення сином ОСОБА_8 8 років в розмірі 170 751,30 грн. (2 307,45 грн. х 74 місяці).

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 7 500 грн. моральної шкоди, 1 296 грн. пені за прострочення виплати моральної шкоди та 170 751,30 грн. неотриманих доходів, які були б отримані нею за життя померлого.

Під час судового розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування частини неотриманих доходів потерпілого в сумі 100 000 грн.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 26 632 грн. 78 коп.; страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 7 650 грн.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в частині моральної шкоди в розмірі 2 041 грн. 12 коп. та 500 грн. витрат за надану правову допомогу.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування частини неотриманих доходів потерпілого ОСОБА_3 в сумі 100 000 грн.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 26 632 грн. 78 коп.; страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 650 грн.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування - моральної шкоди в розмірі 2 041 грн. 21 коп.; витрати по наданню правової допомоги в розмірі 500 грн., а всього 136 823 грн. 99 коп. Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 1 363 грн. 24 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ НАСК "Оранта" подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, виходячи з розміру законних вимог, визначених відповідно до вимог чинного законодавства, із врахуванням встановлених лімітів відповідальності, відмовивши в задоволенні вимог про стягнення пені.

Заслухавши доповідь доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарги ВАТ НАСК "Оранта", виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с.31-35). Згідно вироку, ОСОБА_4 13 травня 2011 року близько 21 години 30 хвилин, виконуючи на підставі трудової угоди з ТОВ «Майстер» обов»язки водія легкового автомобіля, керував на підставі подорожнього листа технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, експлуатацію якого на підставі договору оренди здійснювало ТОВ «Майстер». Керуючи вказаним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вулиці Ентузіастів міста Славутича Київської області напроти будівлі №7 в напрямку АТ ПРП «АТАСС» зі швидкістю 91…96 км/год, яка перевищувала встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах не більше 60 км/год, в темну пору доби, водій ОСОБА_4 не вибрав безпечну швидкість руху, невірно оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, проявив неуважність та злочинну безпечність, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 та велосипедом під керуванням ОСОБА_3, які рухались один за одним по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку на велосипедах, обладнаних габаритними освітлювальними приладами та світлоповертаючими пристроями, які дозволяли іншим учасникам дорожнього руху своєчасно їх побачити. В результаті зіткнення велосипедисти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці ДТП.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, на час ДТП була застрахована у ВАТ НАСК "Оранта" на підставі полісу № АА/3951425 строком дії з 22.04.2011 року по 21.04.2012 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну здоров"ю та життю, 100 000 грн. (а.с.8).

Дружина загиблого, позивач по справі ОСОБА_2, 10 жовтня 2011 року подала до Славутицького відділення ВАТ НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої було заведено страхову справу № 20940 і дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинув чоловік позивача, було визнано страховим випадком.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року з ТОВ «Майстер» на користь ОСОБА_2 та двох її малолітніх дітей стягнуто 150 000 грн. моральної шкоди, які на сьогоднішній день позивачу не виплачені.

У відповіді ВАТ НАСК «Оранта» від 03.09.2014 року за № 09-02-09/16517 відповідач повідомив, що прийняв рішення про виплату позивачу ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 7 650 грн., яка на час розгляду справи виплачена не була.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону у зв'язку із смертю годувальника в результаті ДТП право на страхове відшкодування мають, зокрема, діти - до досягнення ними повноліття, працездатна вдова, якщо у сім'ї є діти до восьми років. Порядок нарахування відшкодування утриманцям на час настання страхового випадку визначався Постановою КМУ від 31.12.2004 року № 1776 «Про порядок проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв»язку із смертю годувальника внаслідок ДТП».

Таким чином, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка належала б кожному утриманцю при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу з померлим позивач має двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 5 460,26 грн.

Оскільки середньомісячний дохід померлого ОСОБА_3 складав 9 229,80 грн., то середньомісячний дохід на одного члена його сім'ї складав 2 307,45 грн. (9 229,80 : 4). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неотриманого доходу до досягнення сином ОСОБА_8 8 років в розмірі 170 751,30 грн. (2 307,45 грн. х 74 місяці).

Однак, враховуючи те, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров»ю, згідно полісу № АА/3951425 становить 100 000 грн., на підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка встановлює обов»язок сплати страховиком страхового відшкодування у разі настання страхового випадку у розмірі ліміту страхування, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про обмеження вищевказаної суми 100 000 грн.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 650 грн., оскільки це відповідає нормі ст.22.3. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП, відповідно до якої потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3. статті 9 цього Закону.

Правильним є і рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виплати страхового відшкодування в обчисленому позивачем розмірі, оскільки станом на час розгляду справи судом страхове відшкодування ОСОБА_2 не виплачене, а можливість нарахування пені за порушення строків виплати страхового відшкодування передбачена ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: