Номер провадження: 22-ц/785/2426/15
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області, прокуратури Одеської області про стягнення майнової та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області, прокуратури Одеської області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року,

встановила:

В серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 липня 2014 року вона звернулася до прокуратури Одеської області з заявою про скоєння відносно неї злочину: розбійного нападу з викраденням та пошкодженням її майна. Однак працівниками прокуратури була допущена бездіяльність, яка виразилась у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомостей, викладених у заяві від 8 липня 2014 року.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 липня 2014 року скарга ОСОБА_2 на бездіяльність прокуратури задоволена, забов"язано службових осіб прокуратури внести до ЄРДР відповідні відомості.

Позивачка посилалася на те, що при зверненні її до прокуратури з заявою та до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури, при розгляді скарги в суді вона понесла витрати на проїзд з м.Березовки до м.Одеси та в зворотньому напрямку в сумі 240 грн., які просила стягнути з прокуратури Одеської області як майнову шкоду, а також стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року позов задоволений частково: суд стягнув з Державного бюджету України на користь позивачки моральну шкоду в сумі 1000 грн. шляхом списання коштів з рахунку прокуратури Одеської області.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду в частині відмови в позву та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційних скаргах Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області та прокуратури Одеської області ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та доводи заперечень на апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірною бездіяльністю прокуратури Одеської області позивачці завдана моральна шкода. При цьому суд правильно виходив з того, що така шкода відшкодовується на загальних підставах на підставі ч.6 ст.1176 та ч.1 ст.1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з розміром компенсації моральної шкоди в сумі 1000 грн., яку визначив суд першої інстанції з врахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак суд першої інстанції помилково стягнув моральну шкоду в сумі 1000 грн. з Державного бюджету України, в той час, як необхідно її стягнути з прокуратури Одеської області, оскільки вина посадових осіб прокуратури Одеської області встановлена ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 липня 2014 року. А відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодує шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в сумі 240 грн., суд виходив з того, що питання про судові витрати не можє вирішуватись шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

З таким висновком суду погодитись неможна, виходячи з наступного.

Визначаючи характер та суму майнової шкоди в розмірі 240 грн., ОСОБА_2 посилалась на те, що зазначені кошти вона витратила на проїзд з м.Березовки до м.Одеси та в зворотньому напрямку при зверненні її до прокуратури з заявою, при зверненнчі до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури та при розгляді скарги в суді.

Витрати на суму 240 грн. підтверджені копіями квитанцій, оригінали яких оглянуті колегією суддів ( а.с. 8-9).

Відповідно до ст.118 КПК України витрати, пов*язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат.

Згідно ч.1 ст.121 КПК України витрати, пов*язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження - це витрати обвинуваченого,підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника,представника потерпілого,пов*язані із переїздом до іншого населеного пункту, наймання житла, виплатою добових, а також втрачений заробіток чи витрати у зв*язку із відривом від звичайних занять.

Справа за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії посадових осіб прокуратури Одеської області розглядалась слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси в порядку параграфу 1 глави 26 КПК України ( ст.303-308 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України ОСОБА_2 мала статус заявника, який оскаржує бездіяльність посадових осіб прокуратури по невнесенню її заяви про кримінальне провадження до ЄРДР.

Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Оскільки відомості, викладені в заяві ОСОБА_2 про кримінальний злочин, не були внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочиналось, тому вона не мала статусу осіб, зазначених в ст.121 КПК України, які мають право на стягнення процесуальних витрат, пов*язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, тобто при розгляді її скарги Приморським судом м.Одеси вона не могла ставити питання про стягнення її витрат в сумі 240 грн.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що 240 грн. є судовими витратами по іншій справі, є помилковим.

Таким чином, витрати ОСОБА_2 в сумі 240 грн. є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню з прокуратури Одеської області на підставі ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1172 та ч.6 ст.1176 ЦК України.

Не може бути підставою для скасування рішення та відмови в позові ОСОБА_2 в повному обсязі доводи прокуратури про те, що ОСОБА_2 не надала безспірних доказів щодо заподіяння їй шкоди, оскільки факт бездіяльності посадових осіб прокуратури встановлений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 31.07.2014р., розмір майнової шкоди підтверджується квитанціями, а моральна шкода - поясненнями ОСОБА_2 щодо факту заподіяння їй моральної шкоди.

Судова колегія також не погоджується з доводом апеляційної скарги прокуратури Одеської області про те,що посадовими особами прокуратури Одеської області не заподіяна моральна шкода ОСОБА_2, оскільки вказану шкоду їй не завдано внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу або незаконного затримання, оскільки ОСОБА_2 не пред*являла вимоги про відшкодування моральної шкоди за Законом України "Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", а моральна шкода стягнута судом за інші неправомірні дії посадових осіб прокуратури Одеської області на загальних підставах, про що зазначено вище.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вказані норми процесуального законодавства, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення всіх апеляційної скарг ,скасування рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Судові витрати, які понесені ОСОБА_2 по відправленню апеляційної скарги в сумі 3,80 грн. та витрати на проїзд до апеляційного суду в сумі 33,31 грн., а всього 37,11 грн. підлягають стягненню з прокуратури Одеської області з прокуратури Одеської області на підставі п.3 ч.3 ст.79 та ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області, прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 240 гривень та моральну шкоду в сумі 1000 гривень, а всього 1240 гривень.

В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 37 гривень 11 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш