АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2318/15 Справа № 2-51/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суд м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат та стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2004 року ОСОБА_3 звернулася до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат та стягнення суми, мотивуючи тим, що з червня 1983 року вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та якому на праві власності належало 5/6 часток домоволодіння АДРЕСА_2, інша 1/6 частина домоволодіння належала його сестрі ОСОБА_2

Зазначала, що мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5, маючи намір продати зазначений вище будинок, уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, на підставі якого остання передала їй 6.600 руб., як завдаток, пообіцявши іншу частину грошей передати при укладенні нотаріально посвідченого договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, її спадкоємцями стали ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 1984 року угода купівлі-продажу будинку визнана такою, що не відбулася, суд зобов'язав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повернути отримані по угоді, що не відбулася, грошові кошти в сумі 6.600 руб., після перерахунку, здійсненого судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повинні були повернути ОСОБА_6 4.000 руб.

Посилаючись на те, що грошові кошти у сумі 4.000 руб. вона внесла на депозитний рахунок суду, зайнявши їх у ОСОБА_7 та ОСОБА_8., а в 1990 році разом з ОСОБА_4 уклала договір з будівельною бригадою ОСОБА_8 про капітальний ремонт будинку з матеріалів підрядника, який оплатила особисто із своїх заощаджень в розмірі 2.000 руб., та зважаючи на набрання сили ЦК України 2004 року, з урахуванням ринкової вартості, просила суд поновити їй процесуальний строк для звернення до суду з даними позовними вимогами, стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті завдатку за будинок та в рахунок відшкодування витрат на ремонт будинку в сумі 50.000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суд м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2013 року, яке чинне на даний час, встановлено, що ОСОБА_3 з 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та мешкали вони в квартирі АДРЕСА_1 (том 2 а.с.81).

Відповідно до листа Дніпропетровського МБТІ від 06 березня 2000 року №2486, домоволодіння по вул.Естонській,22 у м.Дніпропетровську належало ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини, а ОСОБА_4 в розмірі 5/6 частин (том 1 а.с.80).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 1984 року, яке чинне на даний час, визнано угоду між ОСОБА_9, ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку від січня 1981 року щодо купівлі-продажу приміщення будинку АДРЕСА_2 такою, що не відбулася. Сторони було повернуто у первинний стан та зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 і ОСОБА_2 належний їм на праві особистої власності спірний будинок та зобов'язано останніх повернути отримані ними за угодою, яка не відбулася, кошти в розмірі 6.600 руб. ОСОБА_6 (том 1 а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (том 1 а.с.151).

14 липня 2006 року ОСОБА_2 отримала у Сьомій дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_2 (том 1 а.с.155).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ст.ст.10,60 ЦПК України, показами свідків та виходив з доведеності позовних вимог і з того, що відповідач не надала ніяких доказів у спростування вимог позивача.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Посилання ОСОБА_3 на те, що грошові кошти у сумі 4.000 руб. для повернення ОСОБА_6 вона разом з ОСОБА_4 взяла у борг у родини Третьякових та внесла їх на депозитний рахунок суду, після чого вона разом з ОСОБА_4 поїхала до Казахстану, де вони працювали в будівельній бригаді, а зароблені кошти 21 листопада 1987 року повернули подружжю ОСОБА_8 у рахунок боргу з відсотками, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Доводи ОСОБА_3, що 17 квітня 1990 року між нею та ОСОБА_8 був укладений договір про здійснення капітального ремонту будівельною бригадою всього будинку по АДРЕСА_2, за яким вона зобов'язалася сплатити 2.000 руб., є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року.

Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст.76 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

В оскаржуваному рішенні суд зазначає, що позивачу стало відомо про порушення її прав після смерті ОСОБА_4, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_1, і оскільки вона зверталась з аналогічним позовом у 2000 році, тому строк позовної давності не пропущений.

Колегія суддів не може погодитись за даним висновком, оскільки ОСОБА_3 зазначає, що суму завдатку на депозитний рахунок суду вона внесла у 1986 році, тобто право на звернення до суду з позовом про повернення даних грошових коштів у неї виникло саме з моменту внесення їх на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_3 не довела свого позову, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, і відповідно до вимог ст.ст.64,57-59 ЦПК України дійшла висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, незаконними та неспроможними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суд м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат та стягнення суми відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.