Справа № 723/26/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2015 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.,

при секретарі Чокан Д.В.,

за участю:

прокурора Одосія О-Е.В.,

третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до кредитної спілки «Буковина», треті особи без самостійних вимог ОСОБА_1, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки,

встановив:

Позивач в особі представника ОСОБА_5 звернулась в суд із уточненими (а.с.167 Т.2) позовними вимогами, про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що 12.08.2008 року між нею та кредитною спілкою Буковина було укладено договір іпотеки, відповідно до якого її будинок та земельна ділянка були передані у заставу відповідачу для забезпечення умов договору кредитної лінії №001/2005, який було укладено цього ж числа між ОСОБА_1 та відповідачем на суму 120000 грн. Про існування вказаного іпотечного договору вона дізналася 21.06.2011 року під час винесення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 та з неї, як з майнового поручителя, в солідарному порядку кредитної заборгованості.

Посилаючись на те, що вона є неписьменною, не могла прочитати умови договору, із змістом якого її ніким, в т.ч. і нотаріусом, не було ознайомлено, вона погано чує і погано бачить, у неї не було жодного наміру передати своє майно в заставу і вона не уповноважувала на підписання договору іпотеки ОСОБА_6, цей договір порушує її права та законні інтереси та спрямований на позбавлення її права власності. Вона вважала, що укладає договір довічного утримання з передачею свого будинку ОСОБА_1, а тому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 12.08.2008 року між нею та кредитною спілкою Буковина так як при його укладенні не було дотримано вимог ст.ст.203, 215 та 229 ЦК України та була відсутня її воля укладати такий оскаржуваний правочин, яку ніхто не зясував, а предмет та наслідки договору до її відома не доводились, а тому вона не очікувала на настання негативних для неї, наслідків у вигляді втрати єдиного житла.

В судове засідання позивач і представник позивача не зявилися але представник заявою просила здійснювати розгляд справи без її участі, а прокурор який приймав участь у справі, на захист інтересів ОСОБА_3 її уточнені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на викладені в позові обставини.

Третя особа ОСОБА_1 давши пояснення як сторона по справі та будучи допитаною в якості свідка, суду показала, що вона займалась виготовленням і реалізацією свічок і маючи домовленість із кредитною спілкою «Буковина» про надання їй кредиту, підписала про це відповідний договір і 12 серпня 2008 року привела ОСОБА_3 в нотаріальну контору, сказавши останній, що вони ідуть укладати договір довічного утримання, проти якого ОСОБА_3 не заперечувала так як вона дійсно здійснювала протягом останнього часу за ОСОБА_3 догляд. Так як ОСОБА_3 є неписьменною то вона попередньо викликала із базару свою дочку ОСОБА_6, де та працювала і продавала виготовлені свічки. Спілкування ОСОБА_3 і нотаріуса не було, так як на всі запитання нотаріуса відповідала вона, попередньо ніби-то питаючи щось ОСОБА_3, яка нічого не чула, але вірила, що укладає договір утримання, який підписала ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 12 серпня 2008 року із ОСОБА_1 було укладено з кредитною спілкою договір позики, за яким вона отримала кредит. Майновим поручителем - іпотекодавцем стала ОСОБА_3 із якою, кредитна спілка уклала договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4, яка, зачитала його зміст вголос, розяснила зміст та правові наслідки вчинення іпотечного договору про що зазначено безпосередньо в п.8.9 іпотечного договору. Ніяких заперечень щодо укладення договору ОСОБА_3 не висловлювала. Вона вже неодноразово укладала такі договори, а тому сумнівів в тому, що ОСОБА_3 знала, що підписувала, не було і не має. Відсутність у ОСОБА_3 іншого житла значення для укладення договору іпотеки не має тому, що такий договір можна укласти маючи і одне житло, а представлені прокурором в інтересах позивача, докази щодо глухоти позивача і родинних відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_6 не можуть мати ніякого значення так як докази хвороби глухоти у ОСОБА_3 стосуються теперішнього часу, а не часу укладення договору іпотеки, а ОСОБА_6 не була учасником тих договірних відносин і вигоди від договору вона не мала. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, внаслідок аналізу яких

суд знаходить, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Так судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 001/2005, за яким остання отримала кредит в сумі 120000 гривень, зі строком повернення до 12 серпня 2018 року (а.с.78 Т.1).

В забезпечення виконання ОСОБА_7 умов договору кредитної лінії № 001/2005З, між кредитною спілкою і ОСОБА_3 цього ж числа укладено іпотечний договір згідно якого в іпотеку передано житловий будинок № 6 з надвірними будівлями та земельну ділянку в с. В.Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області по вул.Закарпатській, які належать на праві власності ОСОБА_3І.(а.с.75 Т.1).

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, із наступними змінами і доповненнями, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин, іпотечний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Досліджуючи спірний договір іпотеки від 12.08.2008 року, судом встановлено, що він укладений в письмовій формі, підписаний від імені іпотекодавця ОСОБА_3 та в її присутності ОСОБА_6 і посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно посвідчувального напису нотаріуса, підписання договору іншою особою було необхідним внаслідок неписьменності іпотекодавця ОСОБА_3

В пункті 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, в редакції чинній на час посвідчення іпотечного договору зазначено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_1, ОСОБА_3 не вміє ні читати ні писати, а коли вона отримує пенсію то ставить «кавульки», тобто такий підпис, що на думку суду свідчить про можливість проставлення позивачем свого підпису.

Така можливість, а відповідно і показання ОСОБА_1 в цій частині, обєктивно підтверджуються і матеріалами цивільної справи, згідно яких судом достовірно встановлено, що при умові неписьменності, ОСОБА_3 вміла розписуватись і розписувалась в різних документах.

Так, на а.с.6 Т.1 цієї цивільної справи, є довіреність від 05.09.2013 року, посвідчена нотаріально, якою ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником, де ОСОБА_8 особисто проставила свій підпис, що посвідчено секретарем виконкому сільської ради, як особою що вчинює нотаріальні дії.

Крім цього на а.с. 62, 71, Т.1 цієї цивільної справи, поміщені розписки із власноручним підписом ОСОБА_3, про отримання нею в суді судових повісток.

Також, на а.с.66 Т.1 цієї цивільної справи, в наявності є розписка ОСОБА_3 від 07.02.2013 року та її присяга як свідка від цього ж числа, на яких вона, в судовому засіданні, в присутності всіх учасників процесу проставила свій підпис.

Крім цього в матеріалах цієї цивільної справи (а.с.93 Т.1) також є в наявності ксерокопія паспорта ОСОБА_3 серії КР №774474 виданого Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 27.12.2002 року, із якого видно, що на його першій сторінці проставлений особистий підпис ОСОБА_3

Таким чином, як до укладення і посвідчення спірного іпотечного договору так і після цього, неписьменна іпотекодавець ОСОБА_3 вміла і могла розписуватись та розписувалась в різних в т.ч. нотаріально посвідчених документах, що свідчить про те, що потреби в тому, щоб в іпотечному договорі проставляла свій підпис ОСОБА_6 не було, а його наявність там та заперечення ОСОБА_3 щодо уповноваження нею на підписання договору інших осіб, свідчить як про порушення нотаріусом п.16 вказаної Інструкції так і про порушення прав ОСОБА_3 при посвідченні правочину, укладеного за її участю, оскільки неписьменність ОСОБА_3, яка передбачає невміння ні писати ні читати не є ні фізичною вадою ні хворобою, в контексті зазначеної інструкції. Крім того така неписьменність не є і іншою поважною причиною в контексті цієї ж інструкції, оскільки ОСОБА_3 підписувалася під документами, як до укладення договору так після його укладення, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду цивільної справи, а тому поставити її неписьменність, але можливість підписувати документи, в один ряд із фізичною вадою чи хворобою неможливо, а відповідно і неправомірно.

Наявність вказаного порушення, допущеного при укладенні і посвідченні договору іпотеки, на думку суду, свідчить про наявність самостійної підстави недійсності цього спірного договору.

Крім цього, за правилами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 цієї статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В п.8.9 ст.8 спірного договору іпотеки від 12.08.2008 року зазначено, що приватним нотаріусом, зміст та правові наслідки вчинення іпотечного договору, доведено до ОСОБА_3, а текст договору прочитано їй вголос.

Згідно п.16 вказаної Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено також, що якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа неписьменна, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Згідно представлених прокурором медичних документів, а саме консультативного висновку від 18.06.2015 року (а.с.175 Т.2) та заключення ЛКК №778 від 30.06.2015 року (а.с.194 Т.2) ОСОБА_3 хворіє за діагнозом «двобічна, хронічна глухота 1 групи» і в звязку з цим вона направлена на МСЕК для встановлення групи інвалідності. Тобто, за станом на час розгляду справи в суді, позивач є практично глухою.

Свідок ОСОБА_1, в суді показала, що ОСОБА_3 і під час укладення договору іпотеки нічого не чула і тільки здогадувалась про сказані до неї слова чи щось розуміла якщо зблизька їй кричати. Судом також встановлено і сторонами не заперечувалося, що позивач ОСОБА_3, знаходиться в дуже похилому віці, їй на час вчинення спірного правочину виповнилося 72 роки.

Виходячи з цього та зважаючи на те, що згідно медичних показників у неї діагностована не глухота, а хронічна глухота, суд вважає, що ОСОБА_3 глухою була також і під час укладення договору іпотеки, що обєктивно можна було встановити спілкуючись з нею, а отже вона, під час вчинення нотаріально посвідчуваного правочину, потребувала присутності особи, яка могла з нею порозумітися та посвідчити своїм підписом, що зміст договору іпотеки відповідає її волі.

Вказаного зроблено не було, що є очевидним, виходячи із змісту спірного договору, оскільки ні вказівки про присутність особи, яка могла порозумітися із глухою ОСОБА_3, ні підпису такої особи, а ні зазначення про відповідність правочину дійсній волі ОСОБА_3 в договорі не відображено, а тому вказані обставини, свідчить про недійсність укладеного правочину, оскільки без цього неможливо пересвідчитись у дійсності намірів ОСОБА_3 щодо передачі в іпотеку свого майна і дізнатись про дійсну волю ОСОБА_3, як учасника нотаріальної дії.

За правилами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 цієї статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, також, що вона має істотне значення.

Позовними вимогами ОСОБА_3, заперечує не сам факт укладення договору іпотеки, а факт наявності її волі на укладення саме такого правочину, заявляючи таким чином про свою помилку щодо природи укладеного правочину. Таку помилку підтверджує також і свідок ОСОБА_1 та наявність встановлених судом порушень при підписанні та нотаріальному посвідченні договору іпотеки.

Крім цього, така помилка, на думку суду, підтверджена і тим, що передане в іпотеку житло, що розташоване в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області по вул. Закарпатській, 6, являється єдиним житлом позивача ОСОБА_3, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при дослідженні отриманих з Державного реєстру речових прав, інформаційних довідок (а.с.181-188 Т.2).

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, із наступними змінами і доповненнями, іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Спірний іпотечний договір від 12.08.2008 року (а.с.10-14), являє собою письмовий документ надрукований дрібним шрифтом на пяти стандартних сторінках.

Суд вважає, що маючи єдине житло та маючи вади здоровя повязані із слухом і перебуваючи вже в досить похилому віці та крім того будучи повністю неписьменною, позивач ОСОБА_3 не мала можливості, в повній мірі оцінити правові підстави та життєві наслідки іпотеки, правове визначення якої, було для ОСОБА_3 несприйнятним, що в суді знайшло своє повне підтвердження, а тому вона не могла свідомо ризикувати цим житлом, тим більше в інтересах не члена своєї сімї, якою і являлась, для неї, ОСОБА_1

Виходячи із всіх зазначених фактичних обставин в сукупності та відповідних правових підстав, суд знаходить, що оспорюваний договір іпотеки від 12.08.2008 року, укладений і посвідчений з порушенням норм законодавства України, а відповідно він є недійсним. При цьому, заперечення відповідача проти позову, жодним чином не спростовують висновків суду щодо неправомірності дій повязаних із укладенням і посвідченням незаконного договору.

Судові витрати, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, стягуються із відповідача на користь позивача, зважаючи на результат розгляду цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 214, 215, 223 ЦПК України та на підставі ст.ст. 203, 204, 209, 215, 229 ЦК України, п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 1, 18 Закону України «Про іпотеку від 5 червня 2003 року, із наступними змінами і доповненнями, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до кредитної спілки Буковина, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_1 та приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки, задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір від 12 серпня 2008 року, що укладений між кредитною спілкою «Буковина» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 4295.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: