Справа № 159/7332/14-ц Провадження № 22-ц/773/472/15 Головуючий у 1 інстанції: Агеєва Є.О.
Категорія: 47 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Клевецької Т.Г., третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ковельської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним рішення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі поданої нею заяви та даних технічного звіту 26 червня 2014 року рішенням Ковельської міської ради № 57/17 їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 46 кв. м. по АДРЕСА_1 безоплатно у приватну власність для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування. Пунктом 2 даного рішення її зобов'язано в місячний термін з моменту прийняття рішення замовити виготовлення проектної документації.

На виконання цього рішення 11 липня 2014 року вона уклала договір з Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Технічне бюро кадастру" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

При виконанні даного договору нею, представником ТОВ "Технічне бюро кадастру" та власниками суміжних земельних ділянок було складено та підписано акт про погодження меж земельної ділянки в натурі.

В подальшому представник ТОВ "Технічне бюро кадастру" повідомив її про неможливість розробки землевпорядної документації, оскільки Ковельська міська рада не надає розроблений генеральний план благоустрою території.

У вересні 2014 року їй від Ковельської міської ради надійшов лист з протоколом засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору № 60 від 16 вересня 2014 року, в якому йшлося про те, що до комісії звернулася громадянка ОСОБА_3 із заявою про погодження меж земельної ділянки. З цього протоколу їй стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 621 від 10 вересня 2009 року громадянину ОСОБА_6 було надано дозвіл на будівництво гаража в гаражному масиві по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 258 від 10 липня 2014 року в дане рішення було внесено зміни в частині надання дозволу, а саме дозволено побудувати гараж громадянці ОСОБА_3 З метою приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 розробила кадастровий план, необхідний для отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 47 кв. м., однак суміжні землекористувачі, якими є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовилися погоджувати межі, оскільки вказана земельна ділянка належить їй.

Згідно з протоколом засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору № 66 від 14 жовтня 2014 року їй було запропоновано виділити земельну ділянку для гаражного будівництва в даному гаражному масиві по АДРЕСА_1, але в іншому місці, на що її представник ОСОБА_7 не погодився. Комісія вирішила погодити межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення індивідуального гаража з суміжними користувачами відповідно до представленого кадастрового плану ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14 листопада 2014 року № 384 затверджено вказаний протокол засідання узгоджувальної комісії від 14 жовтня 2014 року.

Вважає рішення виконавчого комітету незаконним та необґрунтованим, оскільки воно блокує та фактично унеможливлює реалізацію положень вищезгаданого рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17.

Враховуючи викладене, просила суд визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14 листопада 2014 року № 384 в частині затвердження протоколу узгоджувальної комісії № 66 від 14 жовтня 2014 року.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду цим обставинам, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що підпунктом 1.32 пункту 1 рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 621 від 10 грудня 2009 року "Про надання дозволу на будівництво житлових будинків, господарських споруд, гаражів, проведення добудов" ОСОБА_6 дозволено побудувати гараж в гаражному масиві по АДРЕСА_1 (а. с. 25).

Рішенням виконкому Ковельської міської ради № 258 від 10 липня 2014 року внесено зміни у вищевказане рішення, якими підпункт 1.32 пункту 1 викладено в новій редакції: "Дозволити ОСОБА_3 побудувати гараж в гаражному масиві по АДРЕСА_1" (а. с. 26).

Протоколом № 66 засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору від 14 жовтня 2014 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення індивідуального гаража вирішено: 1) Погодити межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення індивідуального гаража з суміжними користувачами відповідно до представленого кадастрового плану ОСОБА_3; 2) Враховуючи той факт, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 621 від 10 грудня 2009 року ОСОБА_6 було надано дозвіл на будівництво гаража в гаражному масиві по АДРЕСА_1, а після його смерті рішенням виконкому № 258 від 10 липня 2014 року у вищезазначене рішення було внесено зміни в частині надання дозволу побудувати гараж ОСОБА_3, винести питання на депутатську комісію щодо скасування п. 1 п. п. 3) рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17; 3) Суміжним землекористувачам рекомендувати дотримуватися правил добросусідства, передбачених Земельним кодексом (далі - ЗК) України; 4) Якщо сторони не згідні з прийнятим рішенням узгоджувальної комісії, на підставі ст. 158 п. 5 ЗК України рекомендувати звернутися до суду для вирішення спору в судовому порядку. Пункт 1) вступає в силу після скасування п. 1 п. п. 3) рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17 (а. с. 23-24).

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14 листопада 2014 року № 384 затверджено протокол № 66 від 14 жовтня 2014 року засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору (а. с. 27).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені, оскільки узгоджувальна комісія відповідно до повноважень вирішила погодити межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення індивідуального гаража, який розглянутий відповідним органом - виконавчим комітетом Ковельської міської ради, в порядку встановленому чинним законодавством. Рішення виконавчого комітету в частині затвердження протоколу узгоджувальної комісії було прийнято у відповідності до законодавства. Позивач не надала будь-яких доказів того, що вказаним рішенням порушено її права як суміжного землекористувача, а питання про скасування рішення Ковельської міської ради № 57/17 від 26 червня 2014 року, яким позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, винесено на депутатську комісію.

Однак такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2014 року між ОСОБА_4 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 було укладено договір на виконання робіт № 1-10/14, за яким підприємець зобов'язався виконати топографо-геодезичну зйомку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (гараж) (а. с. 11).

На виконання умов даного договору ОСОБА_10 було виготовлено технічний звіт по топографо-геодезичних роботах для виготовлення землевпорядної документації, який зареєстрований у відділі містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради 24 квітня 2014 року за № 196 (а. с. 12-17).

Топографічну основу даного технічного звіту погоджено відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради, підприємством "Ковельводоканал", Ковельською філією ПАТ "Волиньобленерго" (а. с. 14).

На підставі технічного звіту рішенням Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17 ОСОБА_4 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 46 кв. м. по АДРЕСА_1 безоплатно у приватну власність для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування (підпункт 3) пункту 1 рішення). Пунктами 2-4 цього рішення ради ОСОБА_4 зобов'язано в місячний термін замовити виготовлення проектної документації, дозволено проведення проектно-вишукувальних робіт на земельній ділянці, зарезервовано на період виконання цих робіт земельну ділянку терміном на 1 рік (а. с. 18).

Таким чином, на підставі цього рішення Ковельської міської ради ОСОБА_4 отримала право на розробку проекту землеустрою, що є першочерговим етапом оформлення права власності на земельну ділянку.

На виконання вказаного рішення 11 липня 2014 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ "Технічне бюро кадастру" договір № Ш-2/14 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (а. с. 19).

Наведене рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року було прийняте задовго до винесення виконавчим комітетом цієї ради оспорюваного рішення від 14 листопада 2014 року № 384, яким затверджено протокол узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору № 66 від 14 жовтня 2014 року (а. с. 27).

Зі змісту протоколів № 60 від 16 вересня 2014 року та № 66 від 14 жовтня 2014 року засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору вбачається, що спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 претендує на земельну ділянку, щодо відведення якої раніше ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою (а. с. 22-23).

Виділення однієї й тієї ж земельної ділянки іншій особі, як і вчинення підготовчих дій до такого виділення, які полягають, зокрема у погодженні меж цієї земельної ділянки, без достатніх на те правових підстав (скасування в судовому порядку попередньо прийнятого рішення органу місцевого самоврядування), суперечать вищенаведеним положенням земельного законодавства, а отже є незаконними.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставі і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами, що регулюють земельні правовідносини.

Частиною 2 ст. 3 Конституції України передбачено, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ч. 2 cт. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (v007р710-09) (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні у справі "Рисовський проти України" Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи скасування.

З цього випливає, що допоки рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не буду скасоване в судовому порядку, вона зберігає право на реалізацію положень цього рішення.

Прийняття виконавчим комітетом Ковельської міської ради оспорюваного рішення від 14 листопада 2014 року щодо затвердження протоколу узгоджувальної комісії, яким ОСОБА_3 погоджено межі спірної земельної ділянки, порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_4, а відтак є незаконним. Вказане порушення полягає в тому, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету створюються перешкоди позивачу в реалізації положень рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17, яким за нею зарезервовано земельну ділянку на 1 рік, і по суті унеможливлюється оформлення в подальшому права власності на цю ділянку. Тому згадане рішення виконавчого комітету ради слід визнати недійсним в судовому порядку згідно з пунктом г) частини 3 ст. 152 ЗК України, яким передбачено, що одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення узгоджувальної комісії про те, що погодження меж земельної ділянки вступає в силу після скасування відповідних положень рішення Ковельської міської ради від 26 червня 2014 року № 57/17, є безпідставним, оскільки з огляду на викладене вище рада не може сама скасувати це рішення без звернення до суду.

Крім того, оспорюване рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради є незаконним ще й з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Отже, прийнявши оспорюване рішення від 14 листопада 2014 року № 384, яким затверджено протокол узгоджувальної комісії щодо вирішення земельного спору, виконавчий комітет Ковельської міської ради вийшов за межі своїх повноважень, оскільки ОСОБА_3 не була і не є ні власником спірної земельної ділянки, ні її користувачем, так як рішення про передачу їй цієї ділянки органом місцевого самоврядування не виносилося. Рішенням ради від 10 липня 2014 року № 258 про надання їй дозволу побудувати гараж в гаражному масиві по АДРЕСА_1 (а. с. 26) не вирішувалося питання про надання земельної ділянки під таке будівництво і про місце розташування цієї ділянки. Відтак на час прийняття оспорюваного рішення у ОСОБА_3 не було суміжних землекористувачів, з якими слід узгоджувати межі земельної ділянки.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та допущеними ним порушеннями вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1) та за подання апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп. (а. с. 107), а всього 364 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 14 листопада 2014 року № 384 в частині затвердження протоколу узгоджувальної комісії № 66 від 14 жовтня 2014 року.

Стягнути з виконавчого комітету Ковельської міської ради на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в сумі 364 (триста шістдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: