Справа № 455/1819/14 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/4437/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 13 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Благо-Інвест" про визнання недійсним Договору № 003394 від 13 січня 2010 року та додатків до нього, який було укладено між позивачем та відповідачем (в подальшому - „Договір").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у січні 2010 року позивач з метою отримання коштів на ремонт квартири звернувся до Львівської філії ТзОВ «Благо-Інвест», де отримав інформацію про порядок оформлення документів та можливість отримання позики у центральному офісі у місті Житомирі, після чого 13.01.2010 року уклав із ТзОВ «Благо-Інвест» Договір за умовами якого Адміністратор (ТзОВ «Благо-інвест») за згодою Учасника (позивача) зобов'язується вчиняти від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання Товару, зазначеного в Додатку № 1 до даного Договору на умовах діяльності програми «ІнвестЕкономний», що міститься в Додатку № 1, які є невід'ємними частинами цього договору, в тому числі; а) сформувати групу Учасників, забезпечити її адміністрування, присвоїти і повідомити Учасника його код у групі; б) організувати та проводити Асигнаційні заходи, здійснювати оплату Товару на користь Учасника або надати Учаснику відповідну суму у позику; в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. Товар - це сума позики у розмірі 80 000 гривень. Отримавши запевнення про отримання грошей найближчим часом, сплатив за оформлення документів 4 800 гривень і кожного місяця протягом багатьох років сплачував на рахунок ТзОВ «Благо-Інвест» щомісячні внески у сумі 666.67 гривні та платежі за адміністративні витрати по 84 гривні. Також сплачував додаткові платежі для прискорення отримання позики. В загальному з 13.01.2010 року до 11.12.2012 року сплатив 43 730 грн. 97 коп., але не отримав бажаного. Вважає, що відповідач обманув його та шахрайським способом заволодів його коштами, а тому просив визнати Договір недійсним, як такий, що суперечить вимогам ст. 91, 203, 638 ЦК України та іншим нормативним актам, а також стягнути з відповідача 43 730 грн. 97 коп. (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 139-142).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що Договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: найменування сторін у спірному договорі (Адміністратор та Учасник) „не власні жодному договорі", чітко не вказано предмет договору, у відповідача відсутній спеціальний дозвіл на надання фінансових послуг, спірний договір не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (а.с. 147-149).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У позовній заяві підставою визнання недійсним Договору названо ст. 203 ЦК України, якою встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В той же час, ні доводи позовної заяви, ні доводи апеляційної скарги не містять посилання на конкретну частину ст. 203 ЦК України, вимоги якої не було додержано сторонами спору при укладенні Договору, що оспорюється.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими до актів цивільного законодавства.

У преамбулі Договору, що оспорюється, зазначено його сторони: Товариство з обмеженою відповідальністю „Благо-Інвест" і ОСОБА_3 та обумовлено, що надалі за текстом ці сторони іменуються, як Адміністратор та Учасник.

Чинне законодавство не містить спеціальних вимог щодо скороченого іменування учасників договірних відносин в тексті укладеного ними договору, а відтак доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що суд не дав належної оцінки тому, що найменування сторін у спірному Договорі (Адміністратор та Учасник) „не власні жодному договорі", до уваги прийматися не можуть.

Зі змісту Договору, що оспорюється, вбачається, що його предметом є надання відповідачем („Адміністратором") позивачу („Учаснику") адміністративних послуг, спрямованих на придбання позивачем товару, зазначеного у Додатку № 1 до даного Договору, у Групі Учасників і відповідно до п.2.4.4 ст. 2 Договору Адміністратор (відповідач) гарантує надати Дозвіл (право на отримання Товару), якщо учасник виконує всі умови даного Договору та Додатків до нього, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що у Договорі „чітко не вказано предмет договору", також до уваги прийматися не можуть.

Пунктом 4.1 статті 4 Договору встановлено, що даний Договір не є поворотною фінансовою допомогою (позикою).

Частину 1 ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" було доповнено пунктом 11-1 (фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах) Законом України від 02.06.2011 року № 3462-ІУ, який набув чинності 09.01.2012 року, тобто - після укладення між сторонами даного спору Договору від 13 січня 2010 року.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень згаданого Закону України від 02.06.2011 року № 3462-ІУ, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

В той же час, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах лише 09 жовтня 2012 року, тобто - також після укладення між сторонами даного спору Договору від 13 січня 2010 року.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що у відповідача на час укладення Договору (13 січня 2010 року) був відсутній спеціальний дозвіл на надання фінансових послуг, також до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 13 травня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: