Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 415/2626/15-ц
Провадження № 22ц/782/506/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого судді Лозко Ю.П.,

Суддів: Назарової М.В., Украінцевої Л.Д.

При секретарі - Козубській А.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання власності на 1/2 частку будинку, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 06.09.2010 року було розірвано. Під час шлюбу 06.08.1996 році ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської області. Право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за позивачкою ОСОБА_2 З березня 2011 року відповідач не проживає в цьому домоволодінні. Позивачка зазначила, що між нею та відповідачем відбувся розподіл спільно придбаного майна подружжя, про що свідчать розписки видані відповідачем від 26.07.2013 року. Посилаючись на те, що відповідач добровільно відмовився від свого права власності на спільне сумісне майно подружжя, а його реєстрація у вказаному домоволодінні порушує її права користування та розпорядження своєю власністю, посилаючись на вимоги ст. ст. 391, 346 ЦК України, просила суд, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_2 м. Лисичанську Луганської області шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської області у зв'язку з припиненням права власності на зазначений будинок.

Відповідач ОСОБА_3, звернувся з зустрічним позовом в якому вказав, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі до 6 вересня 2010 року. Під час шлюбу за спільні кошти ними було придбане спірне домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської області, право власності на цей будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 Після припинення шлюбних стосунків та розірвання шлюбу, через конфлікти з колишньою дружиною він був змушений змінити місце проживання та виїхати зі спірного житлового будинку. У подальшому ОСОБА_2 створювала йому перешкоди у користуванні спільно придбаного майна в період шлюбу. Посилаючись на те, що оскільки ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, він був змушений захищати своє порушене право власності, тому звернувся до суду з даним зустрічним позовом в якому просив суд, визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння з житловими та господарськими спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 придбаного 6 серпня 1996 року та зареєстрованого на ім» я ОСОБА_2

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2015 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської області.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщеннямвідмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд, скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було придбано у період шлюбу, та відповідно до норм ст. 22 КпШС УРСР, що діяв на час придбання, є спільної сумісною власністю подружжя. Відповідач ОСОБА_3 має право на ? частину спірного домоволодіння, тому відсутні законні підстави позбавлення його права власності та права користування цим майном, а обставини які вказані позивачкою ОСОБА_2 щодо припинення права власності ОСОБА_3 у спірному нерухомому майні шляхом його добровільного відчуження ним як власника, у відповідності до норм діючого законодавства суду не доведено належними доказами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин діяв КпШС України в редакції закону 1969 року та ЦК України від 1963 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічне зазначено і в ст. 16 Закону «Про власність», що діяв на час виникнення правовідносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, з 23 червня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської області, право власності зареєстровано за ОСОБА_2.

Згідно рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06.09.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що шлюбні стосунки між сторонами були припинені з червня 2010 року.

З березня 2011 року ОСОБА_3 не проживає у спірному домоволодінні.

Як вбачається з довідки вуличного комітету №188 Лисичанської міської ради м. Лисичанськ від 25.03.2015 року, за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Останній з вересня 2010 року за вказаною адресою не проживає.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Отже судова колегія вважає, що вказане домоволодіння правильно віднесено судом до спільної сумісної власності сторін, як подружжя в рівних частках, незважаючи на те, що він зареєстрований тільки на ім'я позивачки- відповідачки ОСОБА_2. та погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі доказів та доводів наданих кожною стороною, обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, та оскільки спірне майно є власністю подружжя, тому за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 слід визнати право власності на ? частку вказаного нерухомого майна.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.4 ст. 372 ЦК України, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами добровільно відбувся поділ спільно придбаного майна в період шлюбу, на увагу не заслуговують, оскільки на підтвердження цих обставин ОСОБА_2 не надано суду належних доказів які б об'єктивно б підтверджували наявність цих обставин у відповідності до вимог вищевказаних норм. А та обставина, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає у спірному домоволодінні, не позбавляє його права спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно та права користування ним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності при зверненні з даною зустрічною позовною заявою в три роки, оскільки розірвання шлюбу відбулось у 2010 році то відповідно строк позовної давності закінчився в 2013 році, а судом першої інстанції ці обставини не були враховані у зв'язку з чим не застосовані відповідні наслідки, на увагу колегії суду не заслуговують, оскільки згідно письмових матеріалів справи, та відповідно до встановлених обставин у справі, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду у відповідності до вимог ст. 261 ЦК України, ст. 392 ЦК України, тобто з часу коли дізнався щодо порушення свого права, тобто після звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним первісним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.209,ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: