Справа № 445/2745/14 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/1682/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

встановила:

В грудні 2014 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського РУЮ звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України, без вилучення закордонного паспорта до виконання ним своїх кредитних зобов'язань відповідно до виконавчого листа № 445/1037/14-ц.

В обґрунтування подання покликався на те, що за боржником ОСОБА_2 рахується кредитна заборгованість перед ПАТ "Дочірній банк Сбербанк Росії" по відшкодуванню кредитної заборгованості в сумі 124480,61 грн. та 1244,81 грн. судових витрат. Майна, на яке б можна було звернути стягнення, згідно проведених виконавчих дій, не виявлено. Просив подання задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у задоволенні подання відділу ДВС Золочівського РУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського РУЮ Матвеюк О.П., з оскаржуваною ухвалою не погоджується, вважає, що така підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що виходячи з положень ЗУ "Про виконавче провадження" та ЗУ "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання рішення. Державний виконавець направив на адресу боржника постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладення арешту, однак боржник за викликом у відділ ДВС не з"явився, зобов'язання у строк наданий для самостійного виконання рішення не виконав.

Відомостей, щодо майнового стану та доходів боржник не надав, що на думку апелянта свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань.

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року та постановити нову про задоволення подання, судовий розгляд здійснювати без участі представника відділу.

Представник ВДВС Золочівського РУЮ та представник тстягувача ПАТ "Дочірній банк Сбербанк Росії", будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 26), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання районний суд виходив з того, що доказів про те, що ОСОБА_2 має намір ухилитися від виконання своїх зобов'язань шляхом виїзду за кордон виконавцем не надано, а сам факт наявної можливості перетину кордону не може бути підставою для обмеження його конституційних прав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №45128039 щодо примусового виконання виконавчого листа № 445/1037/14, виданого 24.09.2014 року Золочівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дочірний Банк Сбербанк Росії" 124 480,61 грн. заборгованості за кредитом та 1244,81 грн. судових витрат. (а.с. 3).

Заява про примусове виконання подана 16.10.2014 р.

Постановою заступника відділу ДВС Золочівського РУЮ Матеюк О.П. від 17.10.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Цього ж дня виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, зазначені постанови надіслані, серед інших, боржнику ОСОБА_2 (а.с. 4, 5 зворот).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, державний виконавець звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, як боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання останнім своїх зобов"язань (а.с. 1-2).

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

З матеріалів справи встановлено, що державний виконавець 17.10.2014 року надіслав боржнику ОСОБА_2 вимогу про добровільне виконання зобов'язань, однак докази про одержання ним цієї вимоги, а також інших документів, що виносились у процесі виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не подав.

Із запитів державного виконавця та відповідей на них вбачається, що інформація про наявність у боржника зареєстрованих речових прав на нерухоме та рухоме майно, транспортні засоби, вклади у банках, пенсії, роботи за трудовим договором відсутня (а.с. 7-10).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені у ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено, що боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте, державний виконавець не перевірив причину невиконання боржником покладених на нього обов"язків, а також причину невиконання рішення суду про сплату заборгованості.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України ґрунтується лише на повідомленнях реєструючих органів про відсутність у боржника майна. Будь-які письмові докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення в матеріалах справи відсутні.

В силу положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе, лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, яке при цьому є оціночним поняттям.

Однак, до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити висновок чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь - які незалежні від нього об'єктивні обставини. Відсутні такі відомості й в змісті подання.

Крім цього, не надано державним виконавцем і інформації про звернення до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи, як це передбачено п. 10 ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження".

Не надано суду і доказів того, що боржник ОСОБА_2 має закордонний паспорт та виїжджає за межі України і відповідно, може виїхати за межі України з метою ухилитися від виконання покладених на нього судовим рішенням грошових зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними, оскільки суд першої інстанції вирішив питання про відмову у тимчасовому обмеженні права боржника у виїзді за межі України з дотриманням вимог процесуального закону (ст. 377-1 ЦПК України) та Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області - відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин