Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015 Справа №1915/8021/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.

за участі секретаря Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №12-310/29, укладеним між ними 29 лютого 2008 року. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав строковий кредит у розмірі 407787 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, - на придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі. 04 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, згідно умов якого придбана відповідачем за кредитні кошти квартира була передана позивачу в іпотеку на забезпечення зобов'язань за кредитним договором. Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов'язань за кредитним договором не виконував, основної суми кредиту та відсотків за користування ним відповідно до графіка погашення кредиту не сплачував, у зв'язку з чим станом на 30 березня 2010 року в нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 584858,83 гривень.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги в частині розміру заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 22 грудня 2010 року і просив стягнути з відповідача 599580,22 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 583548,69 гривень заборгованості за кредитним договором. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2011 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_1 пені змінено, зменшено суму пені до 20000 гривень, визначено загальну суму заборгованості, яка підлягає до стягнення з позивача в користь відповідача, в розмірі 453548,69 гривень. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 27 квітня 2012 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2012 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2010 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та в задоволенні позову ПАТ «Банк фінанси і кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 12-310/29 від 29 лютого 2008 року в розмірі 583548,69 гривень відмовлено.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» у вересні 2013 року звернувся в суд з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року. Просив зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» 583548,69 гривень заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а справу призначено до судового розгляду.

В подальшому провадження у справі було зупинене до вирішення Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання частково недійсним кредитного договору, а 30 січня 2015 року провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відновлено.

У судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Криницький А.П. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, обгрунтовуючи, що на даний час заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 12-310/29 від 29 лютого 2008 року збільшилася й станом 12 лютого 2015 року, з урахуванням відсотків, пені та штрафу, становить 2012304,49 гривень. З цих підстав просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу..

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року скасоване з порушенням процесуального закону, у спосіб, який унеможливлює оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року про його скасування. З цих підстав ним було заявлено відвід судді, який постановив цю ухвалу, тому вважає, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами новим складом суду повинна розглядатись спочатку. Наведені позивачем підстави перегляду рішення за нововиявленими обставинами, на думку відповідача, є новими, а не нововиявленими, тому не можуть бути підставою скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року. Крім цього, позивач вважає нікчемним п. 6.1 кредитного договору № 12-310/29 від 29 лютого 2008 року, а тому нарахування позивачем пені, на його думку, є безпідставним. Уточнення позовних вимог позивачем подано вже після скасування рішення за нововиявленими обставинами, вони не були предметом розгляду до ухвалення рішення у справі, тому суд не повинен брати їх до уваги.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який є правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується Статутом від 28 вересня 2009 року, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12-310/29.

Згідно з умовами кредитного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язався надати відповідачу кредит на придбання трикімнатної квартири у розмірі 407787 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, а відповідач зобов'язався щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом та відсотках за користування ним, відповідно до Графіка зниження розміру заборгованості, визначеному в додатку № 1 до Кредитного договору.

У п. п. 3.2, 3.6, 4.3 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язався перед кредитором щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом та відсотках за користування ним у складі щомісячного платежу розміром 5827 гривень у відповідності до Графіка зниження розміру заборгованості, визначеному в додатку № 1 до Кредитного договору.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з моменту повернення Кредитних ресурсів на позичковий рахунок, позичальник сплачує відсотки в розмірі 16,5 % річних.

З п. 6.1 кредитного договору слідує, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 3.4 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та пені у випадку несвоєчасного та не в повному обсязі зарахування позичальником грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами. Дострокове повне погашення заборгованості має бути здійснене протягом 10 банківських днів з моменту одержання позичальником відповідної письмової вимоги Кредитора.

10 квітня 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу відповідача письмову претензію-вимогу №143 з пропозицією здійснити дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, однак сума заборгованості в установлений законом термін оплачена не була.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22 грудня 2010 року становить 599580,22 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 385471,48 гривень; заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 8310,07 гривень; заборгованості по нарахованих доходах у розмірі 3738,23 гривень; заборгованість по прострочених нарахованих доходах у розмірі 36028,91 гривень; та пені за простроченими кредитними коштами в розмірі в розмірі 166031,53 гривень.

За вказаних обставин судом установлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору істотно порушено права позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору.

З цих підстав із відповідача ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає до стягнення 385471,48 гривень заборгованості по тілу кредиту, 8310,07 гривень заборгованості по простроченому тілу кредиту, 3738,23 гривень заборгованості по нарахованих доходах, 36028,91 гривень заборгованості по прострочених нарахованих доходах.

Разом із тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 166031,53 гривень, суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З наданого позивачем розрахунку нарахованої пені вбачається, що сума пені становить 166 031,53 грн.

Як установлено при розгляді справи апеляційним судом та відображено в ухвалі апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2011 року, втрата доходів відповідачем ОСОБА_1, зумовлена кризою світової фінансової системи, яка існувала на час виникнення спірних правовідносин, що відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України є загальновідомим фактом, а отже порушення платіжної дисципліни ОСОБА_1 зумовлено не його недобросовісністю, а поважними причинами, які виникли поза його волею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачем було сплачено позивачу значну частину коштів для погашення тіла кредиту, розмір пені, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_4 слід визначити у 20000 гривень.

При цьому суд не бере до уваги доводів ОСОБА_1 про те, що п. 1.6 Кредитного договору, який передбачає нарахування пені за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, є нікчемним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і відсутні будь-які докази його недійсності, зокрема рішення суду, яким би п. 1.6 кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року був визнаний недійсним.

Натомість судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним п. 1.6 кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року відмовлено. Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позову до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» недійним кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року та договору іпотеки від 04 березня 2008 року.

Разом із тим, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суд не бере до уваги уточнень до позовної заяви, згідно з якими позивачем збільшувався розмір позовних вимог, які подані представником позивача після постановлення 18 грудня 2013 року ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами та призначенння справи, яка розглядається, до судового розгляду.

При цьому суд виходить із загальних положень статей 364-1, 365 ЦПК України, аналіз яких свідчить про те, що у зв'язку з нововиявленими обставинами переглядається судове рішення, а не відбувається новий судовий розгляд. Аналогічними є роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, надані у п. 17 Постанови № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин.

Суть спору в справі, яка розглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 22 грудня 2010 року і складала 599580,22 гривень. Саме такий розмір заборгованості був предметом розгляду справи Тернопільським міськрайонним судом, за наслідками якого 10 січня 2010 року ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк фінанси і кредит» 583548,69 гривень, і яке змінено ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_1 пені та зменшено суму пені до 20000 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2012 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2010 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та в задоволенні позову ПАТ «Банк фінанси і кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 12-310/29 від 29 лютого 2008 року відмовлено. Підставою скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та відмови в позові стало ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2011 року, яким визнано недійсним з моменту укладення кредитний договір №12-310/29 від 29 лютого 2008 року та договір іпотеки від 04 березня 2008 року.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2012 року зазначене рішення від 28 жовтня 2011 року та ухвалу від 29 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позову до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійним кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року та договору іпотеки від 04 березня 2008 року.

З урахуванням зазначених нововиявлених обставин Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року скасовано.

За вказаних обставин суд вирішує справу, яка розглядається, по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. При цьому позивач не позбавлений права в разі подальшого порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, звернутися до суду за захистом своїх прав з новим позовом.

Разом із тим суд не погоджується з доводами відповідача ОСОБА_1 про те, що суд повинен розглянути заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року за нововиявленими обставинами спочатку з тих підстав, що рішення скасоване з порушенням процесуального закону і суддею заявлено відвід у розгляді справи. При цьому суд враховує такі обставини:

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у вересні 2013 року звернувся в суд з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року.

У ході розгляду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зазначеної заяви відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про залишення її без розгляду, а також пояснення, в яких ОСОБА_1 доводив, що обставини, на які посилається позивач, є новими, а не нововиявленими.

Судом було перевірено доводи сторін і 18 грудня 2013 року постановлено ухвалу про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами та призначення справи за позовом ПАТ «Банк фінанси і кредит» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором кредиту до судового розгляду.

В подальшому ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення іншої цивільної справи за його позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним п. 1.6 кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2014 року провадження у справі було зупинене та відновлене на підставі ухвали суду від 30 січня 2015 року.

Після відновлення провадження у справі відповідач ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді, яка ухвалою від 26 лютого 2015 року задоволена та цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором кредиту передано для проведення нового автоматичного розподілу.

Таким чином судом отримано для розгляду цивільну справу після скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а не заяву про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року встановлено наявність підстав для скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами і ця ухвала ніким не скасована.

Разом із тим, відповідач ОСОБА_1, заявляючи відвід судді, який був вирішений ухвалою від 26 лютого 2015 року, підставами відводу зазначав порушення вимог процесуального закону при розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, що привело до подачі позивачем заяви про збільшення позовних вимог та заяви про зміну підстави позову, які були прийняття судом.

Як зазначено вище, при вирішенні справи, яка розглядається, судом не взято до уваги заяв відповідача про збільшення позовних вимог, які були подані ним після скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, і справу вирішено по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин, тобто по суті первісного позову та тих уточнень, які були подані позивачем до ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року, яке стало предметом перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами, та скасоване Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2013 року. Оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позову до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійним кредитного договору №12-310/29 від 29 лютого 2008 року та договору іпотеки від 04 березня 2008 року, відсутні підстави для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Зобов'язання між сторонами існують та повинні виконуватись.

Аналізуючи в сукупності встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 у користь позивача 453548 гривень 69 копійок заборгованості за кредитним договором, з яких 385471,48 гривень заборгованості по тілу кредиту, 8310,07 гривень заборгованості по простроченому тілу кредиту, 3738,23 гривень заборгованості по нарахованих доходах, 36028,91 гривень заборгованості по прострочених нарахованих доходах та 20000 гривень пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати в розмірі 1820 гривень.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 614, 629, 1046, 1048 - 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 364-1, 365 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, у користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», , МФО 325923, р/р 7001, заборгованість за кредитним договором №12-310/29 від 29 лютого 2008 року в розмірі 453548 (чотириста п'ятдесят три тисячі п'ятсот сорок вісім) гривень 69 копійок, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1820 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяН. М. Сташків