Справа № 646/1251/14-ц
№ производства 2/646/351/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Прошутя І.Д.,

при секретарі - Макарійчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», АК «Харківобленерго», ПАТ «Харківміськгаз», Комунальне підприємство «Харківводоканал»., Червонозаводський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобов»язання сплатити заборгованість за комунальні послуги, виселення, зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила і доповнила, просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_2, шляхом виселення і зняття з реєстрації її рідного брата ОСОБА_1 за вказаною аресою. Крім того, просила зобов»язати ОСОБА_1 сплатити заборгованість за комунальні послуги з моменту його реєстрації 05.10.1999 року по теперішній час. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 1998 року квартира належить їй на праві приватної, спільної сумісної власності, оскільки розташована в будинку готельного типу. Вказала, що з моменту набуття права власності на квартиру в ній постійно не проживала. З 1999 року в квартирі мешкає її брат ОСОБА_1, з яким договір найму вона не укладала. Однак їй стало відомо, що за час проживання в квартирі, ОСОБА_1 придбав у власність дві інші квартири, при цьому комінальні послуги взагалі не сплачував.

Представник позивача - ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Віповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що на підставі домовленості в 1999 року проживає постійно в квартирі АДРЕСА_2, комінальні послуги сплачує частково. Вказав, що отримав у власність 23.09.2004 року на підставі договору дарування квартиру АДРЕСА_3, та 29.09.2006 року на підстві договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. Однак вказаними квартирами не користується.

Представник третьої особи КП «Харківські теплові мережі» - Гончаренко З.М., що діє на підстві довіреності, просила в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги відмовити, оскільки власник та ніші особи, які проживають в квартирі, несуть солідарну відповідальність щодо оплати комунальних послуг. В іншій частині просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, щло позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 1998 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної, спільної сумісної власності, та розташована в АДРЕСА_2.

В 1999 році позивач прописала в квартирі свого рідного брата ОСОБА_1, якому необхідна була реєстрація в Харкові для працевлаштування.

На даний час, позивач мешкає в м.Моска РФ, однак як власник не може розпорядитися своєю власністю внаслідок того, що з відповідачем виникають конфлікти з приводу користування квартирою, має інше житло, однак там не проживає.

Крім того, відповідач, проживаючи в квартирі, повністю ігнорує сплату комунальних платежів. За всі комунальні послуги та за квартиру, квитанції приходять на ім»я позивача, у зв»язку з чим утворилася значна заборгованість перед комунальними підприємствами.

У зв'язку з чим, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, та виселити з квартири АДРЕСА_2, зазначає, що відповідач не є членом її сім`ї. Спільного господарства вона з відповідачем не веде, разом не проживає.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 в квартирі зареєстрований, але права власності на квартиру не має.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 за домовленістю з ОСОБА_1 проживав в спірній квартирі, та робив ремонт ішної квартири, яка належала йому на праві власності.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до Листа Верховного Суду від 01.07.2012 р. "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р.", за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких і вимог: Г) про позбавлення права власності на;житлове приміщення; 2) про позбавлення права і користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідачка не є членом сімї позивача, має увласності інше житло, зареєстроване за ним на праі власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Житлового кодексу Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Між власником квартири ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1 договірні відносини з приводу найму спірної квартири відсутні, оскільки між ними не було досягнуто згоди щодо укладання договору найму квартири, тому у ОСОБА_1 не виникає прав та обовязків наймача.

Отже, ОСОБА_1 своїм проживанням в квартирі створює перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, тому, її права підлягають захисту шляхом виселення відповідачки з квартири.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання, та виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2, - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 100, 57, 58, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», АК «Харківобленерго», ПАТ «Харківміськгаз», Комунальне підприємство «Харківводоканал»., Червонозаводський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобов»язання сплатити заборгованість за комунальні послуги, виселення, зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною на праві власності квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 та зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд міста Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ -