Єдиний унікальний номер (справа №) 216/6129/14-ц
Номер провадження у суді 2/216/258/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2015 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Романів Н.Є.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2: публічного акціонерного товариство "Українська страхова компанія "Гарант-авто" та комунального підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- звільнити з-під арешту заставне майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 50,7 кв. м, житлова площа 28,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Комуністична, будинок під номером 5 (пять ), квартира під номером 22 (двадцять два), що накладений ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №321104634 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2012 року;

- звільнити з-під арешту заставне майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 50,7 кв. м, житлова площа 28,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Комуністична, будинок під номером 5 (пять ), квартира під номером 22 (двадцять два), що накладений ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №30696406 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2012 року;

- звільнити з-під арешту заставне майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 50,7 кв. м, житлова площа 28,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Комуністична, будинок під номером 5 (пять ), квартира під номером 22 (двадцять два), що накладений ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №30962354 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2012 року (а.с. 1-5, 53-55).

У звязку з тривалою хворобою судді Черкасенко Т.Г. справа згідно протоколу зборів суддів передано на повторний автоматичний розподіл, за наслідками якого судді Мазурчаку В.М. (а.с. 43).

Позовні вимоги обґрунтовані таким.

15 серпня 2008 року ОСОБА_3 (далі Відповідач 1) та ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 0308/0808/71-222, сума кредиту склала 40 000,00 дол. США. Також 15 серпня 2008 року ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» уклали іпотечний договір №0308/0808/71-222-Z-1, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі за №7754. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору на забезпечення виконання основного зобовязання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 28,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Комуністична, будинок під номером 5 (пять ), квартира під номером 22 (двадцять два) (далі - квартира).

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер 7761642, а також в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер 7749337.

28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ТОВ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. ОСОБА_6 відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації.

Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. ОСОБА_6 Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача.

Окрім цього, згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 06.12.2012 (реєстрація змін) до реєстраційного запису №7761642, внаслідок відступлення прав вилучено іпотекодержателя ТОВ «Вектор плюс», та додано іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, на даний момент ТОВ «Кредитні ініціативи» має право звернутись з позовом про зняття арешту, оскільки виступає іпотекодержателем майна.

Позивачу стало відомо, що 11.04.2012 року ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Криворізького МУЮ ВП №32104634 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на нерухоме майно квартиру.

ТОВ «Кредитні ініціативи» вважає, що діями ОСОБА_4 ВДВС Криворізького МУЮ порушені права Товариства як іпотекодержателя, адже відповідно до:

ст. 572 Цивільного Кодексу, що вказує на те, що «В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)». Також у ч.1 ст. 590 ЦК зазначено, що «Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.»

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя». Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя». Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Цей встановлений Законом перелік випадків, коли можливе звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, є вичерпним.

Разом з тим, відповідно до ч.8 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку».

Законом України «Про іпотеку» (ст..33) встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 12 договору іпотеки від 30.05.2007 року іпотекодержатель застосовує один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, а саме відповідно до п. 12.3.2: продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі.

Звертає увагу суду на те, що вартість предмету іпотеки за згодою сторін, згідно п.5 іпотечного договору становить 242 085,00 грн., а заборгованість Відповідача 1 перед Позивачем по зобовязанню становить 826 670,52 грн. Враховуючи, що вартість предмета іпотеки значно нижче заборгованості боржника перед ТОВ «Кредитні ініціативи» як кредитором-іпотекодержателем, звернення стягнення на належну боржнику квартиру для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ТОВ «Кредитні ініціативи».

Разом з тим, 11.02.2014 року ОСОБА_3 передав нерухоме заставне майно ТОВ «Кредитні ініціативи» з метою добровільної реалізації майна та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору №0308/0808/71-222.

З зазначеного вище випливає, що накладення арешту на іпотечне майно банку порушує його права як іпотекодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію іпотечного майна.

Разом з тим, Відповідач 2 виніс постанову, якою було накладено арешт на майно боржника 11.04.2012 року тобто пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна 15.08.2008 року.

Таким чином, будь-які обмеження права зі сторони Відповідача 2 не можуть бути чинними для Позивача.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав.

В судові засіданні відповідач ОСОБА_3 та/або його представник не зявився, про причини неявки суд не повідомив, процесуальними правами у будь-який спосіб не скористався.

Від відповідача ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції факсом надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2, а саме, публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-авто" та комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" у судові засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, процесуальними правами не скористались.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх звязок, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Щодо фактичних обставин спору у сторін не має, існує спір в частині правової оцінки спірних правовідносин.

Відповідно до Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень (далі - Закон) встановлений такий порядок реалізації прав позивача як обтяжувача:

Відповідно до ч.2 та 3 ст.12 (Правові наслідки реєстрації обтяження) реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Постанови відповідача 2 - ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження є актами, на підставі яких зареєстровані обтяження всього нерухомого майна відповідача 1, втому числі спірної квартири (а.с. 35, 57, 58).

Ці акти відповідно до п.5) ч.1 ст.37 Закону є публічними. Відповідно до ч.2 ст.37 Закону публічне обтяження набирає чинності з моменту його реєстрації в Державному реєстрі.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.39 (Реєстрація та пріоритет публічного обтяження) публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п'яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов'язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону.

Отже, означені вище постанови ДВС у відповідності до вказаних норм Закону без реєстрації обтяжень на їх виконання не обовязкові для третіх осіб, вони обовязкові для органу, який їх прийняв та для боржника за виконавчим провадженням; до моменту реєстрації публічних обтяжень у реєстрі постанови ДВС прав позивача не можуть порушувати в силу Закону.

Позивач не вказав доводів, які б спростовували дане твердження, не навів обставин, що постанови прийнятті з порушенням повноважень посадових осіб ДВС тощо.

Реєстрація публічних обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на виконання постанов ДВС також прав позивача не порушує, оскільки Законом встановлений пріоритет обтяжень та порядок реалізації прав кожного обтяжувача.

Позивач даного порядку не дотримався, а саме:

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Закону (Порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання) якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Позивач даного порядку не дотримався, суду доказів не надав про те, що він:

- виконав свій обовязок до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження;

- направив кожному іншому обтяжувачу ( в т.ч. ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції) письмове повідомлення про свій намір реалізувати своє право обтяжувача.

Позовні вимоги фактично спрямовані на припинення публічного обтяження, однак в силу ст.41 Закону публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов'язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження.

Суд не вправі підміняти своїм рішенням рішення відділу ДВС про припинення публічного обтяження. Позивач до відповідача за таким рішенням не звертався. За таких умов звернення до суду є передчасним. Із встановлених фактичних обставин не вбачається порушення прав позивача зі сторони відповідача 2.

Яким чином відповідач 1 порушує права позивача в тексті позову не зазначено. Представник позивача додаткових доводів з даного питання не навів.

Здійснюючи правову оцінку обставин справи, суд виходить з такого:

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Таким чином, позивачу належить переважне право одержати задоволення з вартості квартири по відношенню до прав інших кредиторів в силу норм закону.

Дане переважне право відповідачем №2 не оспорюється. Дії відповідача в інтересах інших кредиторів стягувачів в рамках виконавчого провадження не порушують це переважне право позивача.

Дії державного виконавця, які на думку позивача порушують його права, за аналогією мають тотожні правові наслідки як, наприклад, наступна застава заставленого майна (ст.18 Закону України «Про заставу»). Ці дії здійснюються в інтересах інших кредиторів стягувачів виконавчого провадження. Ці виконавчі дії матимуть свою практичну реалізацію по відношенню до предмета іпотеки виключно за умови, якщо заставодержатель (позивач) зніме своє обтяження, яке має пріоритетне значення по відношенню до арештів державного виконавця.

Оспорювані дії державного виконавця не містять правових перепон, що заважають позивачу реалізувати його права по зверненню стягнення на квартиру.

Позивач не надав доказів того, що він розпочав звернення стягнення на предмет іпотеки.

Накладення арешту ДВС на квартиру (предмети іпотеки) як процесуальне рішення державного виконавця не порушує прав іпотекодержателя - прав позивача.

Така дія вчинена в межах інших «паралельних» правовідносин правовідносин виконавчого провадження.

Іпотечні правовідносини та правовідносини за виконавчим провадженням на користь інших кредиторів узгоджуються в межах правил пріоритетності обтяжень, що передбачені вище.

Оскільки позивач є правонаступником ВАТ «Сведбанк», тобто правонаступником стягувача, то як стягувач у виконавчому провадженні, у якому винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2012 року (а.с. 35), фактично оскаржує дії відповідача 2, вчиненні на його, позивача (стягувача), користь. Позивач як сторона виконавчого провадження не позбавлений права просити державного виконавця скасувати дану постанову, для цієї мети достатньо подати заяву. В цій частині спір відсутній.

На основі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2: публічного акціонерного товариство "Українська страхова компанія "Гарант-авто" та комунального підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" про звільнення майна з-під арешту відмовити повністю.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 25 лютого 2015 року.

Суддя Мазурчак В.М.