АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/469/15 Головуючий в І інстанції Кусік І.В.
Категорія Доповідач: Вербицька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця «08» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої:Вербицької Л.І.
Суддів:Радченка С.В.,
Капітан І.А.
при секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від «22» грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер власник будинку АДРЕСА_1. Співмешканка померлого ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 у період 1991-1995р.р. виїхали з села і місце їх знаходження невідоме. У вказаному будинку залишився проживати другий син ОСОБА_7 - ОСОБА_9, дружиною якого з 12.03.1990 року є позивачка і їх син - позивач, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, після смерті якого позивачі не зверталися до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Позивачі просили визнати за ними право власності у рівних частках на зазначений будинок, вважаючи, що вони добросовісно заволоділи чужим майном.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позивачами невірно обрано спосіб захисту, а обставини встановлені судом свідчать про те, що у позивачів виникло право на спірне майно в порядку спадкування.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов в порушення норм матеріального права.

З встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.01.1987 року ОСОБА_10 придбав спірний житловий будинок. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався /а.с. 45/. Співмешканка померлого власника ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 за даними погосподарської книги за 1991-1995 роки вибули з села, місце їх реєстрації та проживання невідомо /а.с. 23/. У спірному будинку разом з власником до березня 1990 року проживав другий син його співмешканки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 21/, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивачка є дружиною померлого ОСОБА_11, а позивач ОСОБА_6 - їх сином, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі спадкової справи померлого ОСОБА_9 вбачається, що він проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.12.2000 року позивачам та померлому ОСОБА_9 зазначене житлове приміщення належало на підставі приватизації, на 1/3 частину якого позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 серпня 2005 року /а.с. 65-73/.

З зазначених обставин вбачається, що після померлого власника спірного житлового будинку спадкоємців за законом не було, заяв про прийняття спадщини не надходило, а тому спадкова справа не заводилася. Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому висновок суду про наявність у них права на це майно в порядку спадкування виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки згідно з вимогами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, відмова у задоволенні позову з підстави невірно обраного позивачами способу захисту не відповідає обставинам справи та порушує норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За цих обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення згідно п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими.

З досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів інвентарної справи на спірний житловий будинок вбачається, що план будівлі було складено 19.12.2013 року за заявою позивачки.

За експлікацією внутрішніх площ відносно плану жилого будинку, складеної 19.12.2013 року житлова площа складає 34кв.м. Будь-яких планів житлового будинку, документів щодо земельної ділянки, на якій він розташований до 19.12.2013 року, матеріали справи не містять. За договором купівлі-продажу від 20.01.1987 року ОСОБА_10 придбав житловий будинок житловою площею 38кв.м з господарськими будівлями. У договорі зазначено, що житловий будинок, розташований на присадибній ділянці присадибного фонду земель радгоспу «12 років Жовтня».

Оскільки належних правовстановлюючих документів на житловий будинок за планом існуючим на час вирішення спору, а також належних документів щодо земельної ділянки, на якій він розташований, судом не встановлено, спірне нерухоме майно відповідно до вимог, передбачених ст. 376 ЦК України, є самочинним, а тому немає статусу об'єкта нерухомості.

Крім того, з зазначених вище обставин вбачається, що відсутні будь-які підстави передбачені ст. 334 ЦК України для задоволення позову, оскільки відсутнє добросовісне заволодіння позивачами спірним нерухомим майном, а також відсутнє безперервне володіння цим майном позивачами протягом 10 років.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються належними і допустимими доказами у спірних правовідносинах та не ґрунтуються на нормах матеріального закону, що їх регулює.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст. 344, 376 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: