Провадження № 2/752/1476/15
10.02.2015 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва
у складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,
секретаря Олійник А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
23.12.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішеннямвиконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014р. за №79 з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Актив-банк». 01.11.2007 року ТОВ КБ «Актив-банк», правонаступником якого ПАТ КБ «Актив-банк» і ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит №12Л .07/ДЖ-1 на купівлю квартири в сумі 378 750,00грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10.7% річних. Позивач зазначає, що в забезпечення зобов'язань за кредитним договором укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №5588, за яким ОСОБА_1 передав належну йому на праві власності в іпотеку 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Іпотеку зареєстровано 01.11.2007 року в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №5951433.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи /а.с.56/.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про що зворотне поштове повідомлення /а.с.58/. Про причини неявки до суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності сторін за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
Судом встановлено, що 01.11.2007 року між ТОВ КБ «Актив-банк», правонаступником якого ПАТ КБ «Актив-банк», і ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №12Л .07/ДЖ-1 на купівлю квартири в сумі 378 750,00грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10.7% річних і строком погашення до 31.10.2036 рокуна умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності.
Згідно іпотечного договору від 01.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №5588, в забезпечення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав належну йому на праві власності в іпотеку 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Іпотеку зареєстровано 01.11.2007 року в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №5951433 /а.с.16-24/.
Вказані договори є підставою для виникнення у їх сторін зобов'язань згідно зі ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мас виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З викладених у позові обставин, які за ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням від 25.07.2011рокуу цивільній справі №2-2406/11, судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит №12.1.07/ДЖ-1 від 01.11.2007 року у ОСОБА_1виникла заборгованість у загальній сумі 353 354,69 грн. Вказаним судовим рішенням стягнуто заборгованість.
Рішення Голосіївського районного суду від 25.07.2011 року є невиконаним ані в добровільному, ані в примусовому порядку.

У відповідності до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається уволодінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

За приписами ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності па предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основною зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, якщо у момент настання строк) виконання зобов'язань вони не будуть виконані (виконані належним чином).

Пункт 4.3 Договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог позивача, яке надає останньому право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього Договору шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому це застереження визначено сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд) цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої етапі 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотскодержагелем права, власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Окрім того, вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 26.12.2011 р. у справі №3-139гс11, а тому в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, розмір суми розраховується виходячи з: 353 354,69 грн (основна сума боргу - 338 480,68 грн., проценти - 14 397,64 грн., неустойка (пеня) - 476,37 грн.) і витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги 1820 грн., а всього загальний розмір вимог складає 355 174,69грн.

Посилання позивача про включення витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді судового збору в сумі 229,40 грн. за подання до суду даної позовної заяви є нікчемними, оскільки останній звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» і документального підтвердження щодо його сплати в розпорядження суду не надав.

За ч. З ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності па предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно висновку про вартість майна від 10.12.2013 року, ринкова вартість предмету іпотеки за договором іпотеки (1-кімнатна квартира, загальною площею 29,20 кв.м., житловою площею 16,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) становить 394 000,00 грн без урахування ПДВ. 90 відсотків вартості предмета іпотеки становить 354 600,00 грн. Оскільки загальний розмір забезпечених іпотекою вимог позивача до відповідача (355 174,69грн ) є більшим від 90 відсотків вартості предмета іпотеки (354 600,00 грн.). у позивача не виникає передбаченого ч. З ст. 37 Закону України «Про іпотеку» обов'язку відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості Предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, з урахуванням того, що зобов'язання відповідача за Кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2011 у справі №2-2406/11. не виконані, вимоги Позивача про звернення в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором у розмірі 355 174,69грн стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за Позивачем за вартістю 394 000.00 грн. є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 порядку ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 3551 грн 74 к.

Керуючись ст.ст.525,526,530,589,590 ЦК України, ст.ст.10,60,213-215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на заставне майно шляхом набуття права власності Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк» (ідентифікаційний код 26253000, місцезнаходження: вул. Борисоглібська, 3, м. Київ, 04070) на 1-кімнатну квартиру, загальною площею 29,20 кв.м., житловою площею 16.60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим №5584, за вартістю 394 000.00 (Триста дев'яносто чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 3551 грн 74 к.

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.М. Сальникова