АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1824/15 Справа № 181/1082/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Літвінова Л. Ф. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

16 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області за участю третьої особи: публічного акціонерного товариства територіально відокремленого без балансового відділяння № 10003/0511 філії Дніпропетровського обласного управління про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій посилаючись на п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» просив звільнити його від сплати судового збору (а.с.1-2).

Ухвалою судді від 15 грудня 2014 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, що не перевищує п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали (а.с.10).

Не погоджуючись з ухвалою судді від 15 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на грубе порушення судом норм процесуального права при постановленні зазначеної ухвали просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження (а.с.13).

Постановляючи ухвалу про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2 суддя першої інстанції виходив з того, що позивач до жодної з визначених категорій осіб ст.5 Закону України «Про судовий збір» не відноситься.

Однак погодитися з висновками судді першої інстанції не можливо з урахуванням наступного.

Роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» передбачено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадяни ( фізична особа ), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари ( роботи, послуги ) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Як убачається зі змісту заяви, позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживача, про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок договору вкладу на рахунок НОМЕР_1 в Державній ощадній касі №2998 в смт. Межова Дніпропетровської області.

За таких обставин, правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з наданням послуг банківського вкладу, які врегульовані Законом України "Про захист прав споживачів", а тому за положеннями ч. 3 ст. 22 названого Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, позивач, будучи споживачем, звільняється від сплати судового збору відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на що суддя, попри наявні у справі відомості, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, уваги не звернув.

Разом з тим, доречним є посилання апеляційної скарги про відсутність в ухвалі судді від 15 грудня 2014 року розміру судового збору та реквізитів для його оплати, оскільки у відповідності до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди повинні звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає зазначеним вимогам статей 119,120 ЦПК, або не сплачено судовий збір, суддя постановляє ухвалу , в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат та реквізити для їх оплати.

Як беззаперечно вбачається із матеріалів справи в ухвалі судді від 15 грудня 2014 року не зазначена сума судового збору, який необхідно внести за подання позовної заяви й реквізитів для його оплати.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року - скасувати та передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова