Справа № 443/645/14 Головуючий у 1 інстанції: Цюмрак М.Д.
Провадження № 22-ц/783/256/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, треті особи - Інспекція архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Державна Інспекція сільського господарства у Львівській області, реєстраційна служба Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконними рішення Жирівської сільської ради від 25.10.2009 року "Про виділення земельної ділянки під будівництво гаражу", свідоцтва про право власності, виданого на ім'я ОСОБА_5 від 27.03.2013 року, свідоцтва про право власності, виданого на ім'я ОСОБА_4 від 27.03.2013 року, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на ім'я ОСОБА_4 від 27.03.2013 року, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на ім'я ОСОБА_5 від 27.03.2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14 липня 2014 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги лист Державної інспекції сільського господарства у Львівській області від 08.02.2013 року та лист Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 23.12.2011 року, якими підтверджується порушення норм земельного та містобудівельного законодавства.

Апелянт зазначає, що квартал забудови, до якого відносяться спірні земельні ділянки не внесений в Генеральний план, а фактичне розташування об'єктів нерухомості не відповідає проекту кварталу забудови.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_3 доводи апеляційної підтримав.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули та своїх представників не направили, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без їх участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, учасника судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням сесії Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 25.06.2003 року надано дозвіл позивачці побудувати гараж з кладовою, загальною площею 48 кв.м. на земельній ділянці, що знаходиться у її постійному користуванні в АДРЕСА_1

Рішенням сесії Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 25.10.2009 року третім особам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність в АДРЕСА_1 під будівництво гаражів із земель резервного фонду кварталу забудови, загальною площею 0,0056 га кожному.

Відповідно до будівельних паспортів на будівництво гаражів, виданих ОСОБА_4 17.02.2011 року та ОСОБА_5 17.12.2010 року відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури Жидачівської райдержадміністрації, ними розпочато будівництво на наданих кожному земельних ділянках, площею по 0,0056 га з повідомленням інспекції ДАБК у Львівській області про початок будівництва, що підтверджується відповідними повідомленнями про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованих інспекцією ДАБК у Львівській області 16.04.2013 року.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2013 року, третіми особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельні ділянки, зокрема, за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку 28д, площею 0,0056 га, цільове призначення якої - індивідуальне будівництво житлового, гаражного і дачного будівництва та за ОСОБА_5 - земельну ділянку 28з на АДРЕСА_1 площею 0,0056 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва (а.с.16,17, 21,22).

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Згідно з частинами 2,3 ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання незаконним рішення Жирівської сільської ради від 25.10.2009 року про виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельних ділянок під будівництво гаражів та визнання незаконними правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки, суд правильно виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення таких вимог. При цьому, суд правильно врахував, що власник земельної ділянки - Жирівська сільська рада при наданні третім особам зазначених земельних ділянок діяла в межах своїх повноважень у відповідності до вимог земельного законодавства, жодним чином не порушуючи будь-яких прав чи інтересів позивачки як суміжного землекористувача.

Крім того, матеріалами справи встановлено і це вбачається із схем генерального плану забудови, що земельні ділянки, які надані третім особам для будівництва гаражів, розташовані саме в межах забудови індивідуальними гаражами. Та обставина, що ними розпочато будівництво гаражів на виділених Жирівською сільською радою їм земельних ділянках для цієї мети, до отримання ними права власності на зазначені земельні ділянки, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вподальшому таке право ними оформлено у встановленому порядку і Жирівською сільською радою як власником земельних ділянок таке право не оспорювалось.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання позивача на те, що внаслідок забудови третіми особами земельних ділянок порушуються її права як суміжного землекористувача, оскільки такі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і жодних доказів у підтвердження цього позивачкою не представлено.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище та на висновки суду не впливають.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що районним судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, рішення суду відповідає вимогам закону, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.