Справа № 303/7977/14-ц
Провадження № 2/303/295/15
ряд. стат. звіт. - 4
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого Котубей І.І.

при секретарі Панас М.В.

з участю позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом

та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності. В ході розгляду даної справи ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року зустрічний позов об'єднано з первісним позовом в одне провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року первісний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 ст. 207 ЦПК України, тому справу розглянуто тільки в частині зустрічних вимог ОСОБА_4

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивує тим, квартира за адресою АДРЕСА_1 була придбана нею 23 листопада 2005 року та належить на праві власності їй особисто. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2004 року шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1 розірвано, тобто дана квартира придбана, коли сторони вже не перебували в шлюбі, отже не являється їх спільною власністю. Після останньої сварки між ними, на початку листопада 2014 року, ОСОБА_1 з квартири виїхав і, на скільки їй відомо, проживає в АДРЕСА_2. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, а навпаки намагається відібрати частину квартири, тому вона просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядження вищевказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 та позбавити його права користування вказаною квартирою.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зустрічний позов підтримала частково, просила його задовольнити тільки в частині позбавлення відповідача права на користування квартирою. В частині виселення відповідача позов не підтримала, оскільки відповідача на даний час фактично там вже не проживає. Крім того, позивач пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу в 2004 році вона продовжувала проживати з ОСОБА_1 однією сім'єю. Оскільки відповідач захворів, вона за ним доглядала, допомагала йому. Тривалий час вони разом проживали в квартирі відповідача по АДРЕСА_3, а в 2013 році переїхали проживати в квартиру АДРЕСА_1, де і зареєструвалися. Це переїзд був пов'язаний з тим, що квартира відповідача була продана, відповідач був зареєстрований в квартирі по вул. Окружна як член сім'ї, оскільки на той час вони проживали разом, хоча і були офіційно розлучені. В подальшому ОСОБА_1 почав чинити різні скандали, не хотів з квартири виселятися, тому вона його попросила звільнити квартиру, оскільки не могла його терпіти. Визнає, що відповідач виселився з квартири саме 8-10 листопада 2014 року і саме з цього часу він там не проживає.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні також позовні вимоги підтримав частково, просив не розглядати вимогу про виселення відповідача з квартири, оскільки на даний час він проживає за іншою адресою, однак вимогу про усунення позивачу перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою просить задовольнити. При цьому представник позивача пояснив, що його довірителька ОСОБА_2 в судовому засіданні говорить неправду, бо не володіє юридичними термінами. Насправді вона не проживала з відповідачем у спірній квартирі однією сім'єю, він був там зареєстрований не як член сім'ї, а просто, щоб мати місце реєстрації. В добровільному порядку він знятися з реєстрації не бажає, тому його слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення зустрічного позову та просив в задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити повністю. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ним та позивачем за спільні кошти, в період їх спільного проживання. Дійсно в 2004 році судом було прийнято рішення про розірвання між ними шлюбу, однак після цього вони шлюбні відносити не припиняли, продовжували проживати разом. Підтвердженням цього є те, що після ухвалення вказаного рішення суду вони разом їздили на заробітки в Сибір, разом заробили там кошти і саме за ті кошти купили квартиру, тому права на неї в них однакові. В них було бажання покращити свої житлові умови, тому він продав власну квартиру по АДРЕСА_3, хотіли продати і спірну квартиру по АДРЕСА_1, а за отримані кошти купити будинок. Однак, наприкінці 2014 року позивач створила йому нестерпні умови проживання, між ними почали виникати суперечки, тому він переїхав проживати тимчасово до своєї сестри. Фактично позивач вигнала його з квартири, яку вони купили спільно, і яка, на його думку, належить їм обом. Виїхав він з тої квартири 8-10 листопада 2014 року. До цього часу, незважаючи на винесення судом рішення про розірвання шлюбу, вони проживали разом як одна сім'я, як чоловік і дружина, разом ходили в гості до знайомих. Твердження представника позивача про те, що вони не проживали однією сім'єю в квартирі по АДРЕСА_1, а як чужі один для одного люди, є нісенітницею і його видумкою.

Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували між собою в шлюбі, який було зареєстровано 22.06.2002 року виконкомом Ключарківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 09 (а.с.3).

Даний шлюб розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2004 року, яке набуло законної сили 04.07.2004 року (а.с. 24).

Незважаючи на те, що рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набуло законної сили 04.07.2004 року, і саме з цього моменту шлюб вважається розірваним, державна реєстрація розірвання шлюбу була проведена 22 жовтня 2014 року (через десять років), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.10.2014 року (а.с. 4).

23 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач купила квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6, 7).

Як встановлено судом, після винесення судом рішення про розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю до 8-10 листопада 2014 року, шлюбні відносини між ними не були припинені. Факт їх спільного проживання однією сім'єю підтверджується тим, що вони разом проживали в квартирі відповідача по АДРЕСА_3, а потім у квартирі позивача по АДРЕСА_1, обоє в цій квартирі були зареєстровані. Як чоловік та дружина вони після 04.07.2004 року (набуття рішенням законної сили) виїжджали за заробітки за межі України. Всі вищевказані обставини визнаються позивачем ОСОБА_2 і відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_1 проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_1, як член сім'ї власника даної квартири.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто, звертаючись до суду з позовом, особа повинна вказати, які саме її права, свободи чи інтереси порушено, в чому такі порушення полягають.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У поданій позовній заяві позивач зазначає, що реєстрація відповідача у її квартирі порушує її права, оскільки вона являється власником квартири, відповідач в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, намагається ввести суд в оману і відібрати у неї квартиру. При цьому позивач не зазначає, які саме її права, як власника квартири, порушує відповідач, в чому полягають ці порушення, на підтвердження цього не надає жодного доказу.

Збереження жилої площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в будинках приватного житлового фонду регулюється ст.163 ЖК України. Відповідно до даної статті за тимчасово відсутніми членами сім'ї зберігається жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 ЖК України.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні даного спору підлягають доказуванню не тільки факт не проживання особи в житловому приміщенні понад встановлені строки, а і причини такого не проживання.

Як зазначає позивач в судовому засіданні, відповідач не проживає у спірній квартирі в зв'язку з тим, що вона сама попросила його залишити квартиру. Крім того, позивач вказує на те, між нею та відповідачем існують напружені відносини, вони між собою останнім часом постійно сварилися. Про наявність інших причин не проживання відповідача в квартирі позивач не вказує, доказів цього суду не надає.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, користуються житловим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає, що до членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт порушення її прав внаслідок реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1, та не доведено факт не проживання відповідача у квартирі саме без поважних причин, останній не проживає там тільки з листопада 2014 року, тобто менше одного року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст.10, 11,60, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, ст.71,163 ЖК України, ст.405 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий І.І.Котубей