Справа № 206/206/7539/14-ц
Провадження № 2/206/79/15
У Х В А Л А

Іменем України

"26" лютого 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Кудрявцев Д.В.,

за участю:

представника заявника,

адвоката ОСОБА_1,

прокурора Чумаченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_2, за участю прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська та прокуратури Дніпропетровської області, про визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою.

У заяві посилається на ту обставину, що кримінальну справу відносно неї тричі розглядав Самарський районний суд м. Дніпропетровська: вироки від 25.03.09р. (суддя Піскун О.П.), 18.05.12р. (суддя Румянцев О.П.), 25.03.13 р. (суддя Маштак К. С).

09.07.2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області виніс ухвалу про закриття кримінальної справи проти неї на підставі ч.2 ст.6 КК України. 11 березня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу про залишення без змін ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.13р. про закриття проти неї кримінальної справи на підставі ч. 2 ст. 6 КК України, залишивши без задоволення касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області. 04 жовтня 2013 року вона звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом відповідно до Закону України «Про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду». ОСОБА_3 суд виніс ухвалу про направлення справи до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 29 травня 2014 року вона знову звернулась до голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська щодо виконання судом Закону України «Про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду». Але отримала ухвалу від 30 травня 2014 року про відмову. 03 листопада 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області винесла рішення, де зазначила, що у матеріалах цивільної справи, яку Самарський районний суд передав до АНД районного суду і яка розглянута АНД районним судом 22 травня 2014 року, відсутня ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, постановлена відповідно до п.п. 1,3,4 ст. З Закону. За відсутності такої ухвали суду, який розглядав кримінальну справу по першій інстанції, є передчасним звернення позивача до суду з даним позовом, передчасним прийняте судом рішення. Вважає, що Самарський районний суд, не виконавши вимоги Закону України «Про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду» щодо визначення розміру матеріальної і моральної шкоди, затягнув розгляд питання відшкодування завданої їй шкоди і вимусив безрезультатно ходити по судах більше 1 року.

Матеріальна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 218 314 гривень: 185 395,98 тисяч гривень втраченої вигоди в результаті порушення судами її трудових прав, а саме - заборони судами займати відповідні посади, 4 200 грн., сплачені за надання юридичної допомоги, 10 000 грн. за надання медичної допомоги, 4014 грн. за підготовку експертних досліджень, які повинні були провести, але не провели за 5 років прокуратура і суди, 4704 грн. за витрати на білети і 10000 грн. - витрати на проживання у м. Києві.

Нанесена їй моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 500 тисяч гривень. Вона незаконно перебувала під карним переслідуванням майже 5 років, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Посилаючись на наведене в заяві, а також на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР, просить суд постановити ухвалу про визначення розміру шкоди, яку необхідно відшкодувати: матеріальну шкоду у розмірі 218,314 тисяч, завдану незаконними, навмисними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду: 185 395, 98 гривень втраченої вигоди в результаті порушення судами її трудових прав - заборони судами займати відповідні посади, 4 200 грн., сплачені за надання юридичної допомоги, 10 000 грн. за надання медичної допомоги, 4014 грн. за підготовку експертних досліджень, 4704 грн. за витрати на білети і 10000 грн. - витрати на проживання у м. Києві. Моральну шкоду у розмірі 500 тисяч гривень, завдану незаконними, навмисними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Зобов'язати прокуратуру Самарського району м. Дніпропетровська зробити у газеті «ОСОБА_3 обрій» повідомлення про рішення щодо її реабілітації (а.с.1-2).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 підтримали вимоги заяви у повному обсязі та просили її задовольнити. Заявник надала суду пояснення, аналогічні за змістом викладеним у заяві. Висловила переконання, що її кримінальне переслідування відбувалося за вибірковим принципом, і саме внаслідок дій прокуратури вона була звільнена з посади.

Представник заінтересованої особи прокурор прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська та прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 вважала заяву необґрунтованою та просила відмовити в задоволенні вимог. Суду надано також письмові пояснення, які обґрунтовано тим, що в заяві ОСОБА_2 посилається на те, що Самарський районний суд, не виконавши вимоги Закону України «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду» щодо визначення розміру матеріальної і моральної шкоди, затягнув розгляд питання відшкодування завданої їй шкоди. В заяві ОСОБА_2 оцінила спричинену їй матеріальну шкоду у розмірі 218314 гривень, включивши до цієї суми 185 395,98 гривень втраченої вигоди в результаті порушення судами її трудових прав, 4 200 гривень, сплачені за надання юридичної допомоги, 10 000 гривень за надання медичної допомоги, 4 014 гривень за підготовку експертних досліджень, 4 704 гривень за витрати на білети, 10 тисяч гривень витрати на проживання в м. Києві. Моральну шкоду ОСОБА_2 оцінила в 500 тисяч гривень, що обґрунтовує незаконним перебуванням під карним переслідуванням майже 5 років. Однак, жодних документів на підтвердження вказаних витрат та обґрунтування суми матеріальної шкоди ОСОБА_2 надано не було. Не надано і доказів обґрунтування розміру моральної шкоди у 500 тисяч гривень. На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 посилається на матеріали цивільної справи №2/199/11901/13, що перебувала в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, та матеріали кримінальної справи, яка знаходиться у ОСОБА_3 районному суді м. Дніпропетровська. Окрім того, в обґрунтування спричинення їй матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 посилається на те, що внаслідок дій прокуратури її було звільнено з посади, чим порушено її трудові права. Проте, підставою звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Управління - служби у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради було не порушення відносно неї кримінальної справи, а прогули. Так, розпорядженням голови ОСОБА_3 районної у місті Дніпропетровську ради від 20.10.08 № 173-рк ОСОБА_2, звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Відсутність ОСОБА_2 на робочому місці підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України, що міститься в матеріалах кримінальної справи, згідно якої ОСОБА_2 була відсутня на території України у період часу з 05:03 годин 22.05.2008 року по 11:23 годин 29.05.2008 року. Крім того, питання звільнення ОСОБА_2 було предметом судового розгляду. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2010 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до голови ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: управління служба у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради, за участю прокурора Самарського району м. Дніпропетровська, про скасування розпорядження № 173-рк від 20.10.2008 «Про звільнення з посади ОСОБА_2І.», поновлення на роботі на посаді начальника управління служби у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 23.06.2011 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою, постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 09.02.2010 залишив без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Таким чином, звільнення ОСОБА_2 з займаної посади не має відношення до порушеної у відношенні неї кримінальної справи, а тому не може братися до уваги як обґрунтування спричиненої їй матеріальної шкоди. Тому матеріальна шкода в розмірі 185 395,98 тис. грн. не підлягає відшкодуванню. Також, викликає сумніви сума 4 200 гри. за надання юридичної допомоги. Заявниця не підтверджує належними доказами за який саме період їй надавалася правова допомога та, головне, у яких саме справах. Також, не обґрунтовано належним чином 10 000 грн. за надання медичної допомоги. Не зрозуміло, що саме стало причиною хвороб заявниці - звільнення чи порушення кримінальної справи. Також, повністю не обґрунтовано суму 4 014 грн. за проведення експертних досліджень. Залишились не доведеними суми 4 704 грн. (витрати на білети) та 10 тис. грн. (витрати на проживання в м. Києві). Окрім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначати з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, який на сьогоднішній день складає 1218 грн. Отже, має становити 63 336 грн. (з 5 лютого 2009 року по 9 липня 2013 року). Таким чином, розмір шкоди, яку заявниця просить відшкодувати, належними доказами не підтверджено, а позов ОСОБА_2 вважає безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню (а.с.49-51).

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи № 2а-55/10 за адміністративним позовом ОСОБА_2 про поновлення на роботі на посаді начальника управління служби у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріали цивільної справи №2/199/11901/13, що перебувала в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, матеріали кримінальної справи № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями, внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 3 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Штик І.І. до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради, Третя особа: Прокуратура Самарського району м. Дніпропетровська, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду (а.с.3-6).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3.11.2014р. встановлено, що ОСОБА_2 незаконно перебувала під карним переслідуванням з 5 лютого 2009 року по 9 липня 2013 року.

5 лютого 2009 року прокуратурою Самарського району м. Дніпропетровська було порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2 за фактом скоєння службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Постановою прокуратури від 23 березня 2009 року порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2 за фактом заволодіння чужим майном шляхом зловживання посадовою особою своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

30 березня 2009 року ОСОБА_2 була притягнута в якості обвинуваченої у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України, а 6 вересня 2012 року - за ч.1 ст.366 КК України.

Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2009 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.7 та ч.1 ст.8 Закону України "Про боротьбу з корупцією".

Постановою судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2009 року постанову судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2009 року скасовано та провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.7 та ч.1 ст.8 Закону України "Про боротьбу з корупцією" закрито через відсутність складу проступку - за п.1 ст.247 КУпАП. Відомостей про сплату штрафу за провадженням про адміністративне правопорушення немає.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2010 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, який в подальшому скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року скасовано та справу направлено на додаткове розслідування.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК Українию.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 липня 2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2013 року скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 липня 2013 року залишено без змін.

З відповіді Юридичної консультації Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська вбачається, що між ОСОБА_2 дійсно у березні 2009 року та адвокатом ОСОБА_5 був укладений договір про надання правової допомоги на досудовому слідстві від 05.03.2009р. за умовами якого було сплачено 3200,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт за договором від 5.03.2009р. від 18.12.2014р. Квитанції не збереглися за спливом терміну зберігання (а.с.150-151).

Дані правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 4,5 ст.3 Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 4, ч.2., ч.3 ст.13 вказаного Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням обставин справи в межах, передбачених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31.03.1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справ обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Крім того у статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним свої звичок і бажань. Погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вирішуючи вимоги заявника про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що заявнику внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності було завдано моральної шкоди, що полягає як у самому факті тривалого кримінального переслідування, так і обмеженні прав та свобод: протягом всього кримінального провадження ОСОБА_2 перебувала на підписці про невиїзд, тобто була обмежена свобода її пересування. Також піддавалася примусовому приводу до прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська. Крім того, протягом року діяла зоборона обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, тобто заявник була також обмежена у можливості реалізації своїх трудових прав.

Також суд враховує, що більш суворі запобіжні заходи стосовно ОСОБА_2 не вживалися, під вартою вона не перебувала, обшуків та арештів майна не відбувалося.

У зв'язку з чим суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди дешо вище межі, визначеної Законом, та вважає за доцільне і достатнє стягнути моральну шкоду, виходячи із строку кримінального переслідування та суми моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. на місяць. Таким чином, слід задовольнити вимоги заявника частково, з урахуванням її моральних та душевних страждань та стягнути на її користь виходячи з наступного розрахунку: кримінальне переслідування з 05.02.2009р. по 09.07.2013р., тобто 04 роки 05 місяців 04 дні, що складає 48 місяців+ 05 місяців + 04 дні = 53 місяці 04 дні. 2000,00 грн. Х 53 місяці = 106000 грн.; 04 дні = 04/30 місяця; 2000,00 Х 4/30= 266,67 (грн.) Тобто сума моральної шкоди складатиме 106000+266,67=106266,67 (грн.)

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд вбачає підстави для їх задоволення частково у розмірі 3200,00грн., що підтверджується актом виконаних робіт, заявником не надано доказів понесення витрат у заявленому розмірі 4200,00грн.

Що стосується стягнення 185 395, 98 тисяч гривень втраченої вигоди в результаті порушення судами трудових прав - заборони судами займати відповідні посади, то суд не вбачає підстави для їх задоволення виходячи з наступного.

За частиною 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Розмір цих сум визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника управління-служби у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради з 20 жовтня 2008 року за прогул без поважних причин за п.4 статті 40 КЗпП України. Питання поновлення на роботі ОСОБА_2 було предметом розгляду в суді. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2010 року позивачу ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.149).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2012 року рішення судів попередніх інстанції залишено без змін.

Кримінальне переслідування ОСОБА_2 проводилося за фактом подій, які мали місце у травні 2008 року, а звільнення з посади відбулося за прогул, допущений ОСОБА_2 у жовтні 2008 року. При цьому стосовно жовтня 2008 року досудове розслідування у кримінальній справі не проводилося, і кримінального переслідування не відбувалося. Відсторонення від посади ОСОБА_2 за кримінальним провадженням не було. ОСОБА_2 при цьому просить включити до розміру завданої шкоди 185 395, 98 грн., виходячи саме із сум посадового окладу та інших виплат, які могли бути нараховані їй на посаді начальника управління-служби у справах дітей ОСОБА_3 районної у м. Дніпропетровську ради.

Суд не може погодитися з посиланнями заявника ОСОБА_2 щодо звільнення її з посади у зв'язку із порушенням кримінальної справи, оскільки такі твердження спростовуються зазначеними рішенням судів.

Таким чином, вимоги заявника щодо нарахування 185 395, 98 гривень втраченої вигоди в результаті порушення судами трудових прав - заборони судами займати відповідні посади, задоволенню не підлягають.

Що стосується зобов'язання прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська зробити у газеті «ОСОБА_3 обрій», яка є друкованим періодичним виданням, яке висвітлює головним чином події у ОСОБА_3 районі м.Дніпропетровська, повідомлення про рішення щодо реабілітації заявника, то суд вбачає підстави для їх задоволення виходячи з наступного

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України.

В задоволенні решти вимог про стягнення 10 000 грн. за надання медичної допомоги, 4014 грн. за підготовку експертних досліджень, 4704 грн. за витрати на білети і 10000 грн. - витрати на проживання у м. Києві, суд відмовляє, оскільки ці витрати не передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Керуючись ст.ст. 1-4, 11-14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 15, 57-61, 64, 208, 209, 210, 223, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Визначити, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі №68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України, становить: моральна шкода 106266грн. 67 коп.; суми, сплачені у зв'язку з поданням юридичної допомоги 3200,00 грн., загалом 109466 (сто девять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 67 копійок.

Зобовязати прокуратуру Самарського району м.Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті «ОСОБА_3 обрій» повідомлення про рішення щодо реабілітації ОСОБА_2.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя А.О. Сухоруков