Провадження № 2/522/3647/15
13 травня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі - Герасименко Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП та витрат за надання правової допомоги, -
Позивач у січні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5463,60 гривень завданої внаслідок ДТП., моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, судових витрат у розмірі 310 гривень та за надання правової допомоги у розмірі 5000 гривень,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що шкода була спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.01.2014 року по вул. Пушкінська в м.Одесі за участю автомобіля «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW» р.н. НОМЕР_2» , яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого, автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.
В судове засідання позивач не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому порядку але надав 13.052.105р. суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином у встановленому порядку і через засоби масової інформації (згідно ст. 74 ч.9, 75 ч.1 ЦПК України), чим позбавили суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті.
Суд, у зв'язку з неявкою позивача та відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та їх неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у її відсутність, згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.12.2014 року приблизно о 19.год 00 хв. за участю автомобіля «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW» р.н. НОМЕР_2» під керуванням ОСОБА_1 автомобіль «BMW» р.н. НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою ГУ УДАЇ ГУМВС України в Одеській області (а.с.31).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст.. 124 КпАП а саме, винним у вищевказаному ДТП та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн. (а.с. 7). В постанові суду зазначено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 по вул.Пушкінська в м.Одесі, не врахував дорожні обставини та погодні умови(сніг), в результаті чого скоїв зіткнення з . автомобілем «BMW» р.н. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.12.1. ПДР.
Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно відповіді наданої Управління ДАЇ в Одеській області, автомобіль марки «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 (а.с.59-64,69 ).
Судом 10.03.2015 року (протокольно) було задоволено клопотання позивача про стягнення шкоди в солідарному порядку та залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3(а.с. 54).
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Жодних доказів щодо відшкодування зазначеної шкоди, чи які б спростовували завдання такої шкоди або доказів щодо завдання такої шкоди не з вини відповідача, відповідачі за весь період розгляду вказаної справи у суді не надали.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відшкодування шкоди на підставі ст. 1187 ЦК України суду необхідно визначити дві основні ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну (фактичну), тобто виявити того, хто фактично володіє цим транспортним засобом (а саме, здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та відповідні правові підстави такого володіння.
Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р.№4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : «Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншої особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху)».
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що встановлюється ст. 1192 ЦК України.
Враховуючи наведено суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 5463,60 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 23 ЦП України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання, які особа зазнала внаслідок пошкодження майна, що спричинило порушення життєвих та виробничих стосунків, був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль в звичному для нього життєвому розпорядку , був вимушений звертись до суду за захистом своїх прав, затрачувати певний час та зусилля на відновлення попереднього стану, а також керуючись принципами розумності і справедливості суд вважає, достатнім на користь позивача 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2014 року між позивачем та адвокатом Граніною І.В., було укладено договір №53 про надання правової допомоги.(а.с.19). Згідно п.5 зазначеного договору вбачається що оплата за надані послуги за виконану роботу з наданням правової допомоги передбачена оплата у розмірі 5000 грн.(а.с.19).
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.
Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати., в тому числі і витрати на праову допомогу, які передбачені ст.79 ч.3, 84,ЦПК України.
Судом встановлено, що внаслідок спричинення відповідачем майнової шкоди, позивач був змушений звернутися до суду з позовом , сплатити судові й збір та скористатися послугами адвоката згідно договору, у зв'язку з чим поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 300 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи квитанції № 65 від 12.09.2014 року (а.с.1). Проте суд вважає що стягненню підлягають не 300 грн., а виходячи з загальної суми стягнення 10 463,60 грн. слід стягнути судовий збір у сумі 263,60 грн. (мінімальний). та витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.
Отже, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають і ці судові витрати, проте з кожного в рівних частках.
Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 61, 79, 88 ч.1, 169 ч.4, 208-209, 212-215, 224-225, 218, ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 11,15,16, 22 ч.1,23, 1166,1167,1187, ЦК України; суд -
1.) Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП та витрат за надання правової допомоги - задовольнити частково.
2.) Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10 463 (десять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 60 коп. , з яких: майнову шкоду у розмірі 5463 (п'ять тисяч чотириста шістдесят три) гривні 60 копійок. та моральну шкоду у розмірі 5 000 (двадцять тисяч) гривень.
3.) Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 2 621 (дві тисячі шістсот двадцять одна) грн.80 коп., з яких по сплаті судового збору в розмірі 212 (сто п'ятдесят) гривень 80 коп. та за правову допомогу у розмірі 2500 грн.
4.) Стягнути з ОСОБА_3 на користь на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 2 621 (дві тисячі шістсот двадцять одна) грн.80 коп., з яких по сплаті судового збору в розмірі 212 (сто п'ятдесят) гривень80 коп. та за правову допомогу у розмірі 2500 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

13.05.2015