АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Гриша В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Кредитної спілки «БОРИСФЕН» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «БОРИСФЕН» про стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «БОРИСФЕН» (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 30-33), просила: визнати незаконними дії відповідача щодо своєчасного неповернення грошових вкладів; стягнути з відповідача неустойку за час прострочення виконання зобов'язання за договором № 25, а саме, подвійну облікову ставку НБУ в сумі 12 822 грн. 69 коп., індекс інфляції в сумі 30 100 грн. та три відсотки річних у сумі 706 грн. 85 коп.; стягнути з відповідача збитки на суму вкладу 100 000 грн. у розмірі 6 951 грн.; стягнути з відповідача неустойку за час прострочення виконання зобов'язання за договором № 20, а саме, подвійну облікову ставку НБУ в сумі 3 316 грн. 93 коп., індекс інфляції в сумі 9 416 грн. та три відсотки річних у сумі 165 грн. 85 коп.; стягнути з відповідача збитки на суму вкладу 67 260 грн. у розмірі 1 401 грн. 25 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що відповідач, в порушення умов договорів про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної профспілки на депозитний рахунок та вимог закону, вчасно не повернув належні їй грошові кошти (вклад), а відтак зобов'язаний відшкодувати неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, збитки, а також відшкодувати інфляційні втарти та три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2015 позов задоволено частково:

- визнано незаконними дії Кредитної спілки «БОРИСФЕН» щодо своєчасного неповернення грошових вкладів ОСОБА_3 за договором № 25 від 07.02.2013 та за договором № 20 від 03.02.2014;

- стягнуто з Кредитної спілки «БОРИСФЕН» на користь ОСОБА_3 за договором № 25 від 07.02.2013: подвійну облікову ставку НБУ - 12 822 грн. 69 коп., 3% річних - 706 грн. 85 коп., індекс інфляції - 30 100 грн.; за договором № 20 від 03.02.2014: подвійну облікову ставку НБУ - 3 316 грн. 93 коп., 3% річних - 165 грн. 85 коп., індекс інфляції - 9 416 грн., а всього - 56 528 грн. 32 коп.;

- в іншій частині позову - відмовлено;

- стягнуто з Кредитної спілки «БОРИСФЕН» судовий збір у розмірі 562 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ) за договорами № 20 і № 25 та відмовити у позові щодо договору № 20 в цілому. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість стягнення неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами даного спору. Крім цього, вказує, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором № 20, оскільки на час звернення позивачки до суду її права по цьому договору не були порушені.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю та необґрунтованістю і просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено відповідачем лише в частині стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ по двом договорам та стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором № 20 від 03.02.2014. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені договорами, укладеними між сторонами, щодо своєчасного повернення грошових вкладів, а відтак в силу вимог закону, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу неустойку, інфляційні втрати та три відсотки річних.

З вказаним висновком суду колегія суддів повністю погодитись не може, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2013 між сторонами укладено договір № 25 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної профспілки на депозитний рахунок «Депозит 8», у відповідності до якого позивачка внесла вклад на депозитний рахунок у розмірі 5 500 грн. строком до 07.02.2015.

Додатковою угодою від 03.02.2014 сторони домовились про зміну суми строкового внеску по договору № 25 від 07.02.2013, зокрема з 03.02.2014 сума внеску становить 100 000 грн. Інші умови договору залишені без змін.

Також, 03.02.2014 між сторонами укладено договір № 20 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної профспілки на депозитний рахунок «Депозит 8», у відповідності до якого позивачка внесла вклад на депозитний рахунок у розмірі 43 500 грн. строком до 03.02.2016.

Додатковою угодою від 08.12.2014 сторони домовились про зміну суми строкового внеску по договору № 20 від 03.02.2014, зокрема з 08.12.2014 сума внеску становить 67 260 грн. Інші умови договору залишені без змін.

Позивачка належним чином виконала умови вказаних договорів та внесла визначені сторонами суми на депозитний рахунок, що підтверджується наявними у справі квитанціями про внесення коштів та не заперечується відповідачем.

04.02.2015 позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та процентів по договору № 25 від 07.02.2013 та просила видати кошти 09.02.2015.

Сума вкладу та проценти за договором № 25 від 07.02.2013 повернуті позивачці лише 05.05.2015, а отже період прострочення за цим договором становить з 09.02.2015 по 05.05.2015, що не заперечується відповідачем.

Крім цього, 24.02.2015 позивачка звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору № 20 від 03.02.2014 та повернення вкладу.

Сума вкладу та проценти за договором № 20 від 03.02.2014 повернуті позивачці лише 08.05.2015, проте, з урахуванням вимог п. 3.4.5. договору (у випадку дострокового розірвання договору або а разі звернення з письмовою вимогою про повернення внеску, кошти видаються впродовж 30 робочих днів), суд першої інстанції обґрунтовано визначив період прострочення з 08.04.2015 по 08.05.2015, що також не заперечувалось сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за договорами щодо своєчасного повернення вкладів, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Щодо задоволення вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то суд першої інстанції, перевіривши розрахунки позивача по двом договорам та вірно визначивши періоди прострочення, обґрунтовано виходив з вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, слід зазначити, що за змістом ст. 552 та ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, за договором № 25 від 07.02.2013 за період прострочення з 09.02.2015 по 05.05.2015 інфляційні втрати становлять 30 100 грн. 00 коп., а три відсотки річних від простроченої суми складають 706 грн. 85 коп. зі стягненнями яки погодився відповідач та в цій частині рішення суду не оскаржував.

За договором № 20 від 03.02.2014 за період прострочення з 08.04.2015 по 08.05.2015 інфляційні втрати становлять 9 416 грн. 00 коп., а три відсотки річних від простроченої суми складають 165 грн. 85 коп., які також обґрунтовано стягнуто судом першої інстанції.

При цьому, слід зазначити, що апелянт не погоджуючись зі стягненням з нього вказаних сум по договору № 20, не оспорюючи їх розмір, вказував, що на час звернення позивачки до суду її права по цьому договору не були порушені. Проте, такі доводи апелянта є безпідставними і спростовуються наявними у справі доказами та фактичними обставинами справи, визнаними сторонами, з яких вбачається, що відповідач не своєчасно виконав свій обов'язок по поверненню суми вкладу за договором № 20, допустивши прострочення з 08.04.2015 по 08.05.2015, незалежно від того, що позивач звернувся до суду з даним позовом 07.04.2015, адже вимога позивача про повернення вкладу була заявлена 24.02.2015.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про стягнення з відповідача неустойки (пені) у вигляді подвійної облікової ставки НБУ на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 та ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд погодився із помилковим твердженням позивача щодо нарахування неустойки (у формі пені) за неналежне виконання умов договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

В той же час, згідно з преамбулою вказаного Закону, предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань; суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності: дія цього закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Відповідно до рішення Конституційний Суд України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», Конституційний Суд України дійшов висновку, що визначення в Законі певного переліку суб'єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб'єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Таким чином, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не поширюється на правовідносини сторін даного спору, а відтак не міг бути застосований судом як підстава для нарахування та стягнення пені.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність стягнення з відповідача неустойки (пені) у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, рішення суду першої інстанції, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних по двом договорам.

Що стосується вирішення судом питання про розподіл судових витрат, слід зазначити, що суд стягнув з відповідача судовий збір, проте в резолютивній частині не рішення не вказав на чию користь він підлягає стягненню.

Отже, у зв'язку з тим, що позивачкою при зверненні до суду не було сплачено судовий збір і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог, то, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 403 грн. 89 коп. (30 100,00 грн. + 706,85 грн. + 9 416,00 грн. + 165,85 грн. х 1%).

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307-309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «БОРИСФЕН» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Кравченко Вікторії Дмитрівни до Кредитної спілки «БОРИСФЕН» про стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Кредитної спілки «БОРИСФЕН» про стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «БОРИСФЕН» (м. Київ, пр-т Перемоги, 100/1, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інфляційні втрати у розмірі 30 100 грн. 00 коп. та три відсотки річних у розмірі 706 грн. 85 коп., а всього 30 806 грн. 85 коп. - за договором № 25 від 07.02.2013.

Стягнути з Кредитної спілки «БОРИСФЕН» (м. Київ, пр-т Перемоги, 100/1, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інфляційні втрати у розмірі 9 416 грн. 00 коп. та три відсотки річних у розмірі 165 грн. 85 коп., а всього 9 581 грн. 85 коп. - за договором № 20 від 03.02.2014.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «БОРИСФЕН» (м. Київ, пр-т Перемоги, 100/1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 403 грн. 89 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва