Справа № 2/359/2453/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про визнання права власності , визнання договорів часткового недійсними

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила поділити між нею та ОСОБА_5 домоволодіння №65 по вул.Чапаєва в м.Борисполі Київської області, виділивши їй відповідно по 1/2 частині будинку та присадибної земельної ділянки, та виділити їй на праві власності 1/2 частину будинку, де розташований вхід в будинок та кухня.

З урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння №65 по вул.Чапаєва в м.Бориспіль Київської області; визнати частково недійсним в розмірі 1/2 частини іпотечний договір між ОСОБА_5 та ПАТ «Державний Ощадний банк України» від 27 грудня 2012 року; визнати частково недійсним договір відступлення права вимоги від 3 липня 2014 року в розмірі 1/2 частини між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_7, та договір від 03.07.2014 року між тими ж сторонами в розмірі 1/2 частини про відступлення права вимоги; визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя серії та номер 1078, виданого 09.09.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 на імя ОСОБА_7 недійсним в розмірі 1/2 частини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 1974 року по 15 січня 1997 року.

Під час шлюбу вони з відповідачем ОСОБА_5 побудували домоволодіння №65 по вул.Чапаєва в м.Борисполі, яке є спільним сумісним майном подружжя.

З 1983 року вона зареєстрована та постійно проживала у спірному будинку, а після розірвання шлюбу відповідач приватизував присадибну земельну ділянку. Позивач також стверджує, що на початку серпня 2013 року, відповідач та його дочка, скориставшись її тимчасовою відсутністю змінили замки в броньованих дверях будинку та у хвіртці, і з того часу не пускають її до будинку. Всі ці факти позивач вважає встановленими рішенням Апеляційного суду Київської області від 05 березня 2014 року, яке було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року. Під час розгляду зазначеної справи позивач отримала зустрічний позов ОСОБА_5 від 30 жовтня 2013 року про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, який відповідач мотивував це тим, що вона не має права власності на будинок. Позивач стверджує, що таким чином дізналась про порушення своїх майнових прав як співвласниці будинку.

У звязку з доповненням та уточненням позовних вимог, позивач додатково зазначила, що оскільки до липня 2013 року проживала у спірному будинку, їй було відомо, що її дочці ОСОБА_10 та її чоловіку ОСОБА_11 для якихось цілей був необхідний крупний банківський кредит. В 2012 році вони почали її умовляти, щоб вона дала згоду на іпотеку половини будинку, без якої такого кредиту не надавали. Позивач стверджує, що вперше почула слово «іпотека», яке її налякало, і до даного часу вона не знає, що воно значить. Позивач зазначила, що спочатку відмовилась давати таку згоду, але дочка та колишній чоловік умовляли її декілька тижнів, та нарешті переконали, що її згода матиме формальний характер та не матиме юридичних наслідків. Позивач стверджує, що 27 грудня 2012 року її завезли в кабінет нотаріуса ОСОБА_12, у якої вона підписала якийсь документ, після чого ОСОБА_12 випровадила її з кабінету, а відповідач ОСОБА_5 там залишився. 30 липня 2013 року з листа адвоката ОСОБА_13 на її імя, їй стало відомо, що ОСОБА_5 з донькою ввели її в оману відносно наслідків її підпису документу у нотаріуса ОСОБА_12, відносно природи правочину, прав та обовязків сторін. В тому числі, позивачу стало відомо, що в день, коли вона у нотаріуса поставила свій підпис, нотаріус посвідчила іпотечний договір, а зять в банку отримав кредит, який через три місяці відмовився сплачувати банку. Позивач стверджує, що, якби ОСОБА_12 надала їй проект іпотечного договору для ознайомлення або на підпис сам договір, вона б його ніколи не підписала. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що іпотечний договір є частково недійсним в розмірі 1/2 частини будинку, який належить позивачу. Позивач також стверджує, що відповідач ОСОБА_5 та її дочка, після того, як апеляційний суд 05.03.2014 року фактично визнав її співвласницею будинку і вселив її, вирішили ускладнити її тяжбу за будинок. На думку позивача для цього був укладений договір від 3 липня 2014 року про відступлення права вимоги між відповідачем ОСОБА_14 та ПАТ «Ощадний банк України», а також договір про задоволення вимог іпотекодердателя від 09.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9, які на думку позивача також є частково недійсними, в частині належної їй на праві власності частини домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_14 звернувся до позивача ОСОБА_4 із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати позивача такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком №65 по вул.Чапаєва в м.Борисполі Київської області.

На адресу суду надійшла заява від ОСОБА_7 про залишення зустрічних позовних вимог без розгляду про, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2015 року зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пославшись на їх необгрунтованість, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_7та ОСОБА_5 подали заяви до суду про розгляд справи у їхню відсутність , просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про своє ставлення до позову суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міського суду Київської області від 15 січня 1997 року розірвано шлюб укладений 03 серпня 1974 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_16 (а.с.12, 13).

06 травня 1983 року на імя ОСОБА_5 було видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок №4678, відповідно до якого ОСОБА_5 став власником жилого будинку, який розташований в м.Борисполі по вул..Чапаєва, 65. Жилий будинок був зареєстрований Бориспільським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_5 та записаний в реєстрову книгу №27 стор.121 за реєстровим №4864 6 травня 1983 року (а.с.14).

ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯД №793951 від 17 листопада 2009 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №48, виданого згідно з рішенням Бориспільської міської ради від 05 липня 2007 року №1527, набув право власності на земельну ділянку площею 0,0646 га, кадастровий номер :10:019:0026, по вул.Чапаєва, 65 в м.Борисполі Київської області, на якій знаходиться спірне домоволодіння (а.с.15).

Із заяви ОСОБА_4 від 27 грудня 2012 року вбачається, що вона дає згоду своєму колишньому чоловікові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на передачу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 101, 8 кв.м., а житловою 65,7 кв.м та земельної ділянки площею 0,0646 га, кадастровий номер :10:019:0026, що розташовані за адресою: Київська область, м.Бориспіль, вул.Чапаєва, номер 65, в іпотеку до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Державний ощадний банк» України» в забезпечення зобовязань ОСОБА_11 по Кредитному договору №1044 від 27 грудня 2012 року, укладеному між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». При цьому не заперечує, щоб умови договору іпотеки визначалися її колишнім чоловіком за його розсудом. Також з даної заяви вбачається, що ОСОБА_4 стверджує, що Іпотечний договір укладається її колишнім чоловіком на умовах, які вони обговорили та які їй відомі, що укладання цього договору не суперечить її інтересам. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, та зареєстрований в реєстрі за №4914 (а.с.145).

27 грудня 2012 року між ОСОБА_6 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» «Іпотекодержателем» та ОСОБА_5 («Іпотекодавцем») був укладений іпотечний договір №2433, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, та зареєстрований в реєстрі за №4915 (а.с.8-11).

За змістом розділу терміни і тлумачення зазначеного іпотечного договору терміни і скорочення, що використовуються в цьому Договорі слід тлумачити, в тому числі: «Кредитний договір» - Кредитний договорі від 27 грудня 2012 року №1044, укладений між Іпотекодердателем та Боржником. А також усі додаткові договори, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладання цього Договору та можуть бути укладені після його укладення; «Боржник» - ОСОБА_11, який є стороною (Позичальником) за Кредитним договором; «Зобовязання» - зобовязання Боржника, що випливає з Кредитного договору, також зобовязання Іпотекодавця, що випливає з цього договору ( в тому числі: повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 183000 гривень шляхом здійснення щомісячних платежів у строки та на умовах, зазначених в Кредитному договорі;сплатити Іпотекодержателю проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних, на умовах, зазначених у Кредитному договорі; сплатити Іпотекодержателю комісійні винагороди у порядку, визначеному Кредитним договором; відшкодувати Іпотекодержателю витрати, понесені в звязку зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки та інші витрати, що передбачені законодавством; сплатити на користь Іпотекодержателя штрафні санкції (штраф, пеню) у випадку неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором та /або за цим Договором; відшкодувати Іпотекодержателю збитки в повному обсязі, під якими розуміються витрати, зроблені Іпотекодержателем, втрата ним грошових коштів, а також неодержані ним доходи).

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку №65, зазначений на плані під літерою «А-1», та належних до нього відповідних надвірних будівель, а саме: убиральня - під літерою «В», колодязь під літерою «К», яма вигрібна під літерою «Л», огорожа «№3-6». Площа земельної ділянки становить ),0646 га з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно п.5.1.4 Іпотечного договору, предмет іпотеки набутий Іпотекодавцем ОСОБА_5 під час зареєстрованого шлюбу з гр.ОСОБА_4, та передається в іпотеку за її згодою, викладеною у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_12, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 27 грудня 2012 року за реєстровим №4914.

Пунком 6.2 даного договору передбачено, що іпотекодержавтель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього договору.

Пунктом 6.6. цього ж договору визначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання а саме: за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань на підставі укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

02 липня 2014 року між ОСОБА_6 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» «Цедент» та ОСОБА_7 («Цесіонарій») були укладені два Договори про відступлення права вимоги, за одним з яких ПАТ «Державний ощадний банк України» було відступлено ОСОБА_7 право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_11, а також за другим, оспорюваним позивачем договором про відступлення права вимоги, ПАТ «Державний ощадний банк України» було відступлено ОСОБА_7 право вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5.

02 липня 2014 року між відповідачами ОСОБА_6 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» «Цедент» та ОСОБА_7 («Цесіонарій») був укладений Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за №2106 (а.с.39-40).

За змістом розділу визначення, що використовуються у даному Договорі: «Боржник» - ОСОБА_11, в якому ОСОБА_17 в порядку та на умовах, визначених кредитним договором від 27.12.2012 року №1044 надав кредит в розмірі 183000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних; «Іпотекодавець» - ОСОБА_5 майновий поручитель ОСОБА_17; «права вимоги» - права грошової вимоги ОСОБА_17 щодо погашення заборгованостей Боржника за рахунок іпотеки, які виникли на підставі Іпотечного договору №2433 від 27 грудня 2012 року, який виступає забезпечення кредитного договору №1044 від 27 грудня 2012 року.

Відповідно до п.1 вказаного Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором. ОСОБА_17 відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває Права іпотеки за іпотечним договором, належні Цедентові, і стає Іпотекодержателем по відношенню до ОСОБА_5 відповідно до Іпотечного договору.

За змістом п.2 Договору станом на 2 липня 2014 року загальна сума права грошової вимоги за Іпотечним договором становить 166265 гривень 31 копійка.

Згідно з квитанціями №137319900 та №137719900 від 02 липня 2014 року відповідачем ОСОБА_7 внесено за ОСОБА_11 165441 гривня 49 копійок та 823 гривні 82 копійки в оплату відповідно боргу та пені за договором №1044 від 27.12.2012 року (а.с.146).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2014 року та інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек від 07.10.2014 року встановлено, що відповідачами було дотримано вимог чинного законодавства щодо державної реєстрації договору іпотеки, а також договору про відступлення вимог за іпотечним договором (а.с.110-116,118).

ОСОБА_5 був повідомлений про зміну кредитора за Договором про відступлення права вимоги від 02.07.2014 року, про що свідчить його особистий підпис про отримання повідомлення від 03.07.2014 року (а.с.41).

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку ,що заміна кредитора у зобовязанні за спірним іпотечним договором від 27 грудня 2012 на підставі оспорюваного позивачем договору про відступлення права вимоги від 02 липня 2014 року відбулась з дотримання встановленого чинним законодавством порядку.

04 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_14 в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про іпотеку», направив в адресу боржника ОСОБА_11 та іпотекодавця ОСОБА_5 повідомлення про порушення зобовязання з вимогою погашення боргу в сумі 166265 гривень за кредитним договором №1044 від 27 грудня 2012 року та за Іпотечним договором від 27.12.2014 року реєстровий №4915, на протязі 30 календарних днів з моменту вручення даної заяви (а.с.148,150).

Зазначені повідомлення були отримані ОСОБА_5 та ОСОБА_11 05.09.2014 року (а.с.147-зворот. 149-зворот).

З нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_11 від 09 вересня 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, реєстровий №1077 та 1076 відповідно, вбачається, що вони заявили про те, що не мають можливості виконати вимоги ОСОБА_7 про погашення боргу, в звязку з чим ОСОБА_5 висловив свою згоду на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя згідно п.6.6 Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12 , предметом якого є нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями та земельна ділянка площею 0,0646 га, кадастровий номер :10:019:0026, які розташовані за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Чапаєва, №65, а ОСОБА_11 проти укладення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя громадянином ОСОБА_5 не заперечує (а.с.147,149).

09 вересня 2014 року між ОСОБА_5 («Іпотекодавець») та ОСОБА_7 («Іпотекодержатель») був укладений Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, реєстровий №1078 (а.с.153-154).

Відповідно до п.1 зазначеного Договору Іпотекодавець зобовязується передати, а Іпотекодержатель зобовязується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим Договором, належний Іпотекодавцю на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями загальною площею 101,7 кв.м., житловою площею -65,7 кв.м та земельна ділянка площею 0,0646 га, кадастровий номер :10:019:0026, які розташовані за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Чапаєва, №65.

Згідно п.2.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до звітів про оцінку майна загальна вартість відчужуваного майна становить 741677 гривень, в тому числі вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами - 619731 гривня (а.с.153-154).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2014 року індексний номер 26577805, приватним нотаріусом ОСОБА_9 на підставі укладеного Договору про задоволення вимог іпотеко держателя, було здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_7 на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями та земельну ділянка площею 0,0646 га, кадастровий номер :10:019:0026, які розташовані за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Чапаєва, №65 (а.с.155).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.10.2104 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив земельну ділянку кадастровий номер :10:019:0026 загальною площею 0,0646 гектара в м.Борисполі Київської області вул.Чапаєва, 65 надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.2 а.с.16,17).

За статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення Закону.

За ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з

договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

За ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За таких обставин ,суд приходить до висновку про те, що укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а не розпорядження майном та надавши згоду на передачу ОСОБА_5 в іпотеку належного їй майна і право визначати йому самостійно умови такого забезпечення , позивачка тим самим, погодилася й на те, що на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі, й у визначений умовами іпотечного договору, позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження ОСОБА_4, оскільки законодавством не передбачено права осіб, які не були стороною іпотечного договору, а лише погодилися на передачу в іпотеку належного їм майна, на обовязкове надання згоди при застосуванні того чи іншого встановленого Законом України «Про іпотеку» способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що у задоволенні вимог позивача про визнання частково недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.09.2014 року слід відмовити із наведених вище підстав.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладання зазначеного спірного договору, майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України що діяв на момент видачі зазначено правовстановлюючого документа, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином, зазначений жилий будинок №65 по вул.Чапаєва в м.Борисполі Київської області був спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_18.

Підпунктом 4.2. пункту 4 глави 1 розділу II Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, чітко визначений порядок посвідчення правочину щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, зокрема подружжя, а саме: «При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя, а справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена».

Підпунктом 5.24 пункту 1 глави 2 розділу II Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, також передбачено, що передача в заставу/іпотеку цілого об'єкта, право у спільній власності на якій належить кільком особам, які проте, не всі вказані у правовстановлюючому документі, здійснюється за наявності згоди всіх інших учасників спільної власності. Справжність підпису на заяві, якою надається згода на передачу майна в іпотеку, засвідчується нотаріально.

За ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак , позивачем всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що її згода на передачу майна в іпотеку була підписана нею внаслідок обману та всупереч її волі, суду не надано.

З огляду на, це суд вважає що при укладенні договору іпотеки від 27.12.2012 року сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, позивачка надала згоду на його укладення, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання договору іпотеки частково недійсним слід відмовити за недоведеністю.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання договору уступлення права вимоги від 03.07.2014 року недійсним також слід відмовити, оскільки позивач не довів в суді належними та допустимим доказами жодних підстав передбачених ст.203 ЦПК України.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень ,індексний номер 28576379 від 24.10.2014 року ОСОБА_8 належить на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2014 року житловий будинок, що знаходиться в м.Борисполі Київської області вул.Чапаєва, 65 (т.2 а.с.18,19).

За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи наведене,суд приходить до висновку що відповідач ОСОБА_8 є власником будинку в м.Борисполі по вул.Чапаєва,65.

Жодних підстав для позбавлення права власності ОСОБА_8 на вказаний будинок судом не встановлено, а тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на ? частину зазначеного будинку за позивачем слід відмовити.

Керуючись ст. 5,10,15,58-60,208,212-215,218,223 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про визнання права власності, визнання договорів часткового недійсними залишити без задоволення

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: С.С. Чирка