АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Барановської Л.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ружицького Р.Ф.

представника відповідача Костенка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної адміністрації залізничного транспорту України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, третя особа Міністерство інфраструктури України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 09.09.2014 №3399/ос, як незаконний; поновити його на посаді начальника аналітичного відділу цін та договірної роботи управління прогнозування та економічного аналізу матеріально-технічного забезпечення Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України; стягнути з відповідача середню заробітну плату в розмірі 3 929 грн. та в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням, грошові кошти в сумі 10 000 грн.

Справа № 761/28448/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8569/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2015 позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника аналітичного відділу цін та договірної роботи управління прогнозування та економічного аналізу матеріально-технічного забезпечення Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України. Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 899 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна адміністрація залізничного транспорту України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що звільнення позивача було погоджено із профспілковим комітетом, судом не було враховано, що ОСОБА_1 працює в іншому підприємстві залізничної галузі. Зазначив, що посада, на якій поновлено позивача відсутня.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було незаконним, так як прийнято з порушенням вимог чинного трудового законодавства без врахування і з'ясування всіх обставин.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 722 від 20.09.2000 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера 1 категорії відділу маркетингу та перспективного аналізу Головного управління матеріально-технічного забезпечення Державної адміністрації залізничного транспорту України (а. с. 28). Наказом № 13/0с від 10.01.2011 позивач був переведений на посаду начальника аналітичного відділу цін та договірної роботи управління прогнозування та економічного аналізу матеріально-технічного забезпечення Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів (а. с. 31). 24.04.2014 генеральним директором Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) був виданий наказ № 135-Ц/од про ліквідування з 25.07.2014 Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів та утворення з 25.04.2014 в апараті Укрзалізниці Управління планування матеріально-технічних ресурсів чисельністю 15 штатних одиниць (а. с. 47). 05.05.2014 ОСОБА_1 отримав повідомлення, яким його було проінформовано про те, що на підставі наказу Укрзалізниці від 24.04.2014 № 135-У/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці» та Переліку № 19 від 25.04.2014 змін до штатного розпису Головне управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів ліквідується з 25.07.2014, а посада, яку він займає, вилучається із штатного розпису, в зв'язку з чим трудовий договір з ним буде розірвано на підставі п. 1 ч. 40 КЗпП України (а. с. 68). 02.07.2014 генеральним директором Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) був виданий наказ № 368-Ц/од, згідно якого керівникам структурних підрозділів Укрзалізниці та підприємств, підпорядкованих Укрзалізниці, що реорганізовуються, забороняється без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, зокрема, скорочувати чисельність працівників (а. с. 11-12). Наказом генерального директора Укрзалізниці № 395-Ц/од від 14.07.2014 було зобов'язано Головне управління кадрової та соціальної політики підготувати план заходів щодо переведення працівників апарату управління Укрзалізниці на посади новостворених структурних підрозділів відповідно до вимог законодавства, передбачивши, що виконання цього плану має бути завершено до 14.10.2014 (а. с. 13-14). 18.07.2014 був прийнятий наказ генерального директора Укрзалізниці щодо збільшення чисельності Управління планування матеріально-технічних ресурсів до 17 штатних одиниць (а. с. 55). 25.07.2014 генеральний директор Укрзалізниці прийняв наказ № 427-Ц/од про внесення змін до структури Укрзалізниці, яким наказав реорганізувати з 25.07.2014 Управління планування матеріально-технічних ресурсів шляхом створення Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів чисельністю 24 штатні одиниці (а. с. 15). Відповідач своєчасно проінформував профспілкову організацію вищезгаданого підприємства про майбутнє звільнення позивача, але згоди на нього не отримав. 09.09.2014 ОСОБА_1 були запропоновані дві вакантні посади, а 10.09.2014 ознайомлений з Наказом № 3399/ос від 09.09.2014 про своє звільнення у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 8). Позивач вважає, що при виданні наказу про звільнення відповідач порушив його законні права та інтереси, в зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що звільнення позивача за вищезгаданою статтею КЗпП України відбувалося з порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, згідно з ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що для того, щоб звільнити працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець повинен вручити працівнику письмове повідомлення про скорочення та надати йому можливість переходу на іншу посаду. Відмова в переході на нову роботу або згода працівника має бути складена в письмовій формі. При скороченні персоналу роботодавець може пропонувати працівнику перехід на оплачувану нижче посаду, а вже працівник приймає рішення погодитися на неї чи ні. Для роботодавця дуже важливо завчасно попередити співробітника про виклик звільнення: при скороченні штатів фахівець повинен бути попереджений за 2 місяці. У разі порушення даних термінів, працівник має право подати до суду позов про незаконність проведення процедури.

Матеріали справи свідчать, що про вищезгадане скорочення позивач був повідомлений 05.05.2014, а з наявністю вакантних (лише з двома з великої кількості вакантних на той час) посад ознайомлений лише 09.09.2014, тобто в день звільнення.

Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку про те, що відповідачем не були дотримані вимоги, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, під час звільнення позивача з роботи.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що профспілкова організація, членом якої є позивач, не надавала відповідачу згоду на звільнення ОСОБА_1

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, яка узгоджується з положеннями ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, звільнення за скороченням штату може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник або без такої згоди, якщо власник не отримав листа про мотивоване непогодження з таким звільненням.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації апарату Укрзалізниці. 10.07.2014 відповідачем до останнього був направлений лист про надання дозволу на звільнення за скороченням штату 14 працівників Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів (а. с. 69). Листом від 14.07.2014 первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці повідомила, що надання згоди на скорочення працівників апарату Укрзалізниці буде розглянуто після надання згоди центрального органу виконавчої влади (а. с. 70). 22.08.2014 Департамент управління персоналом повідомив первинну профспілкову організацію апарату Укрзалізниці про надання згоди Міністерства інфраструктури України як центрального органу виконавчої влади на зменшення загальної чисельності апарату управління Укрзалізниці згідно листа від 14.07.2014 (а. с. 71). Відповідно до листа Первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці від 18.11.2014 наданого на запит адвоката Ружицького Р.Ф згода профспілковою організацією апарату Укрзалізниці на звільнення ОСОБА_1 не надавалася (а. с. 58).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач не отримав згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, у зв'язку з чим порушив вимоги ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення позивача на посаді тастягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з його середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ст. 235 КЗпП, уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що звільнення відповідача відбувалося з порушеннями вимог діючого законодавства, висновки суду першої інстанції і в цій частині колегія суддів вважає правильними.

Доводи апелянта про те, що на підприємстві відсутня посада, з якої позивача було звільнено, висновків суду не спростовує, оскільки дана обставина не може бути підставою для не поновлення порушеного права позивача при звільненні.

Також, на думку колегії суддів необґрунтованими є посилання відповідача на те, що звільнення позивача було погоджено із профспілковим комітетом, оскільки матеріали справи свідчать про те, що такої згоди відповідач не отримував.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Л.В. Барановська

Н.О.Прокопчук