Ухвала

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 2006 року між цим банком та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 10 тис. грн, за умови сплати 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням позичальником належним чином умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2013 року складає 34 772 грн 84 коп., з яких: 9 149 грн 33 коп. - заборгованість за кредитом; 23 491 грн 47 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 632 грн 04 коп. - штраф (процентна складова). Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 21 299 грн 19 коп., з яких: 4 114 грн 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 15 694 грн 20 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 490 грн 44 коп. - штраф, а також судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Судом встановлено, що 02 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір (б/н), на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 10 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит надано у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1, строк дії якої - останній день лютого 2009 року (а. с. 56).

У заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки ОСОБА_3 надала свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між нею та банком.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію.

Згідно з п. 8.6 договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 5 % від суми простроченої заборгованості за кредитом (процентна частина).

Відповідно до п. 9.12 кредитного договору договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін.

Так, звертаючись у вересні 2013 року до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свої вимоги тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником належним чином умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2013 року складає 34 772 грн 84 коп.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 просила застосувати строк позовної давності до вказаних позовних вимог, вважаючи, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, у зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. ст. 526, 610, 612, 615, 638, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

При цьому суд дійшов висновку, що на час розгляду справи указаний кредитний договір є чинним, оскільки відповідач не заявляв про припинення його дії, а після закінчення строку дії картки відповідач мав змогу отримати нову; із закінчення строку дії картки не закінчився строк дії кредитного договору, тому договір вважається продовженим на той самий строк і відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Крім того, суд виходив з того, що відповідач визнавав дію договору у червні 2009 року, оскільки користувався грошовими коштами та погашав кредит, що підтверджується випискою за його картковим рахунком.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що строк дії договору, а отже і строк виконання боргового зобов'язання ще не сплинув, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за платежами станом на час звернення до суду з цим позовом.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі щомісячних платежів у межах строку позовної давності за період з вересня 2010 року до листопада 2013 року в загальній сумі 21 299 грн 19 коп.; у задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячних виплат до вересня 2010 року суд відмовив, у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих на загальну суму заборгованості за період із травня 2013 року до липня 2013 року, з тих підстав, що нарахування процентів після закінчення строку дії договору не передбачено.

На обґрунтування свого висновку апеляційний суд послався на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вищевикладене залишилося поза увагою апеляційного суду, як і те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH), яким в даному випадку є останній день лютого 2009 року, до суду з цим позовом банк звернувся у вересні 2013 року.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що позовна давність не сплила, оскільки строк договору не закінчився, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи.

Таким чином, судом не вирішено питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України з урахуванням вказаних обставин та факту пред'явлення позову тільки у вересні 2013 року.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний суд в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у зв'язку з чим порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик