Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/81/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Дзярука М.П.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: перша Запорізька державна нотаріальна контора про визнання правочину нікчемним та недійсним і визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 Після її смерті спадкоємцями за законом першої черги являються він та браг - відповідач по справі. В установлений законом строк, позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадковим майном являються грошові вклади в ощадній касі та квартира АДРЕСА_1. Отримати свідоцтво про право власності на спадщину - на 1/2 частину квартири він позбавлений можливості, так як в нотаріальній конторі пояснили що спадкодавицею 07.07.1993 року був оформлений заповіт, в якому спадкодавиця вказала, що вона заповідає відповідачеві належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1.

Вважає, що правочин являється нікчемним та недійсним так як заповіт заповідачкою особисто не підписаний. Форма вчиненого на заповіті посвідчувального напису та сам текст заповіту, в якому вказане розпорядження заповідача, протирічить діючому на момент оформлення заповіту закону, нормам цивільного кодексу які діяли на момент вчинення заповіту. Із тексту заповіту вбачається, що розпорядження заповідачкою зроблене на квартиру, яка на час розпорядження особистим майном заповідачки не була, знаходячись в державному житловому фонді, а тому заповідачка не мала права в той час робити розпорядження відносно майна, яке фактично їй на той час не належало. Текст заповіту, в кінці якого вказано, що зміст ст. 535 ЦК УССР заповідачці роз'яснений, самою заповідачкою не підписаний. Початок посвідчувального напису нотаріуса перерваний, після чого вчинений невідомо ким підпис, який продовжений написом " гор. Запо-". який здійснений від чиєїсь руки та продовжений на зворотному аркуші прописом і печатним текстом.

Просив суд визнати нікчемним та недійсним заповіт, складений 07.07.1993 року від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 та посвідчений Першою Запорізькою Державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі №6-1260. та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці ОСОБА_7, право власності на 1/2 частку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (т.1 а.с. 18).

Після її смерті до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися її сини позивач ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 19) та відповідач ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 91).

Спадкова маса склала квартиру АДРЕСА_1 та грошові внески до банку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №1220 від 20.04.1993 року, ОСОБА_7 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 79).

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 27.04.1993 року у ЗМБТІ у реєстровій книзі №230р№36164 (т. 1 а.с. 79).

07.07.1993 року ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого вона належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповідає сину ОСОБА_6. Заповіт посвідчений 07.07.1993 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Яцемирською Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №6-1260 (т. 1 а.с. 17).

Позивач посилався на те, що вказаний заповіт завірений нотаріусом 07.07.1993 року його мати не підписувала.

Відповідно до висновку №209-14 судової почеркознавчої експертизи від 22.01.2014 року складеного експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз - підпис виконаний від імені ОСОБА_7 та розміщений в графі "Підпис" оригіналу заповіту, складеного 07.07.1993 року від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №6-1260 виконаний, ймовірно, ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 101-107).

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази які вказують на те, що правочин (заповіт), який посвідчено державним нотаріусом складено не спадкодавцем (власником майна) а іншою особою.

В справі взагалі відсутні докази, які поставили б під сумнів відсутність на момент складення заповіту волевиявлення ОСОБА_7 на підписання даного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 524, 534, 541 ЦК України(редакція 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, із тексту спірного заповіту, вбачається, що він складений з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, а саме складений у письмовій формі із зазначенням часу, місця його укладення, підписаний ОСОБА_7, нотаріально посвідчений, особу ОСОБА_7 та її дієздатність нотаріусом встановлена.

Будь-яких порушень вимог діючого на той час законодавства України щодо форми та змісту заповіту, які потягнули б за собою його недійсність, судом не встановлено.

Також судом попередньої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_7 належало на праві власності майно яким вона розпорядилася шляхом складання заповіту, та нотаріусом їй було роз'яснені, діючі на той час положення ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: