Справа №635/7581/15-ц
Провадження № 2/635/3451/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

26 листопада 2015 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участю секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

позивач, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року в розмірі 45045,44 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 травня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № ВLaЖГА00036634, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 10000,00 гривень на термін до 23 травня 2014 року, зі сплатою процентів за використання кредиту у розмірі 15,00% річних та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідач зобовязалася повернути кредит, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менш суми платежу, встановленого Графіком платежів, а також в сумах комісії за управління кредитом. У випадку прострочення більше ніж на 60 календарних днів виконання будь-яких боргових зобовязань за кредитним договором № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року відповідач зобовязалася сплатити позивачу штраф у розмірі 25,00% від суми кредиту. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 гривень, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання за кредитним договором не виконала, в результаті чого, станом на 17 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 45045,44 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, також просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 23 травня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 10000,00 гривень, зі сплатою процентів за використання кредиту у розмірі 15,00% річних та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту на термін до 23 травня 2014 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит до 23 травня 2014 року та сплатити плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах визначених договором а саме, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менш суми платежу, встановленого Графіком платежів. У випадку прострочення виконання боргових зобовязань за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року відповідач зобовязалася сплатити позивачу пеню у розмірі 0,50% (за методом «факт/360», для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), а у разі прострочення виконання більше ніж на 60 календарних днів також сплатити штраф у розмірі 25,00% від суми кредиту. Вказані обставини підтверджені кредитним договором № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року.

Позивач свої зобовязання за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 гривень, а відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, оплату за управління кредитом не виконала, в результаті чого, станом на 17 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 45045,44 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом у розмірі 5445,15 гривень;

- заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 2044,24 гривень;

- заборгованість по сплаті комісії у розмірі 2975,00 гривень;

- плата за пропуск платежів у розмірі 34581,05 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року не виконала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума заборгованість за кредитом, по сплаті відсотків та комісії у загальному розмірі 10464,39 гривень (10464,39 гривень = 5445,15 (заборгованість за кредитом) + 2044,24 (заборгованість по сплаті відсотків) + 2975,00 (заборгованість по сплаті комісії).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача плати за пропуск платежів у розмірі 34581,05 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання, у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за пропуск платежів у розмірі 34581,05 гривень задоволенню не підлягають за їх безпідставністю, оскільки такий вид відповідальності, як «плата за пропуск платежів» не передбачений ні умовами договору банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року, ні нормами діючого законодавства, при цьому враховує, що статтею ст. 611 ЦК України визначено, що правовими наслідками порушення зобов'язання є сплата неустойки та/або відшкодування збитків.

Також суд враховує, що позивачем не надано доказів про те, що «плата за пропуск платежів» є пенею, штрафом, збитками.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року в загальному розмірі 10464,39 гривень, в задоволенні іншої частини вимог-відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 610, ст.ст. 611, 612, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» суму заборгованості за договором банківського обслуговування № ВLaЖГА00036634 від 23 травня 2011 року в розмірі 10464 (десять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 39 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Відповідачі мають право звернутися до Харківського районного суду Харківської області з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна