У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит", публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 26 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ТзОВ "Росвен Інвест Україна", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ТзОВ "ОТП Кредит", ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі на вказане рішення представник ТзОВ "Росвен Інвест Україна" покликається на його незаконність та необґрунтованість.

Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено надані позивачем письмові докази про виникнення права вимоги на повернення боргу, а саме копію договору про надання споживчого кредиту від 22 березня 2012 року, укладення якого відповідачка не заперечувала.

Вказує, що факт неотримання товару ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами і відсутні будь-які дані про повернення товару, а тому посилання суду першої інстанції на п.1.5.8. договору про надання споживчого кредиту від 22 березня 2012 року є безпідставними.

Відповідно до договору факторингу від 06 березня 2013 року, ТзОВ "Росвен Інвест Україна" набуло статусу нового кредитора за договором кредиту від 22.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України.

Зазначає, що позивач неодноразово телефонував ОСОБА_1 та надсилав повідомлення з проханням здійснити оплату заборгованості, а також надіслав відповідачці вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка станом на 06.03.2013 року складала 14665,80 грн.

Просить скасувати рішення Сарненського районного суду від 26 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Росвен Інвест Україна" заборгованість 14665,80 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2012 року між ТзОВ "ОТП Кредит" (кредитор), ПАТ "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальна сума кредиту: 11400 грн. на придбання товарів та послуг у продавця 1 (фізична особа-підприємець ОСОБА_3, магазин "Будівельні матеріали", що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування кредитора) та продавця 2 (ПАТ "Страхова компанія "СК Кардіф", від імені якого діє, на підставі укладеного договору доручення страховий агент - ПАТ "ОТП Банк", що реалізовує послуги страхування в рамках програми споживчого кредитування кредитора), строк кредиту: 20 місяців (до 22 листопада 2013 року) зі сплатою 0,01% річних.

Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту встановлений графік платежів, який є його невід'ємною частиною згідно положень п.1.2.1. договору.

23 березня 2012 року на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит" були перераховані кошти в розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №732732, а також специфікацією до кредитного договору, згідно якої компанія гарантує перерахування зазначеної суми кредиту на поточний рахунок підприємства, на умовах укладеного договору про співробітництво.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 вказані кошти на свій рахунок отримала, проте визначені договором від 22.03.2012 року, товарним чеком і рахунком №15 піноблоки особисто ОСОБА_1 не доставила, жодних документів (накладна, акт прийому-передачі тощо) щодо передачі відповідачці товару у неї немає, що вона підтвердила в судовому засіданні.

Пунктом 1.5.8 договору про надання споживчого кредиту від 22 березня 2012 року встановлено, що відповідальність за якість і комплектність придбаного товару несе продавець.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що через невиконання умов договору одним із його учасників, -підстав для стягнення з відповідачки суми кредиту за ненаданий згідно договору товар , - немає.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не стосуються розгляду справи, оскільки предметом спору є невиконання відповідачкою умов кредитного договору, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що ОСОБА_1 фактично кошти не отримувала і товар їй не був доставлений, а договір від 22.03.2012 року є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів.

Договір факторингу №08/03/2013 було укладено 06 березня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" (клієнт) та ТзОВ "Росвен Інвест України" (фактор) , згідно умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржником, в розмірі портфеля заборгованості.

Разом з тим, згідно тексту укладеного між ТзОВ "ОТП Кредит" (кредитор), ПАТ "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) договору про надання споживчого кредиту №, кредитором в договорі було товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит", а не приватне акціонерне товариство "ОТП Банк", з яким позивач уклав договір факторингу.

За встановленого підстав для визнання вимог ТзОВ "Росвен Інвест України" про стягнення коштів за договором кредиту обгрунтованими і доведеними у суду не було.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Шимків С.С.