Справа № 376/1866/14-ц Головуючий у І інстанції
Провадження № 22-ц/780/865/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 42 19.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Фінагєєва В.О., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Сквирський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилаючись на вимоги ст.ст. 317,319,321,386,391 ЦК України та вимоги ст.ст. 72,150 ЖК України просила визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловою квартирою за АДРЕСА_1. Посилалась, що на підставі договору дарування квартири від 18.07.2014 року вона являється власником спірної квартири в якій зареєстрований, але не проживає зведений брат її чоловіка, відповідач ОСОБА_1

Мотивуючи тим, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе будь-яких зобов'язань, щодо утримання квартири, його реєстрація впливає на розмір оплати комунальних послуг, порушує її права як власника, щодо володіння, користування та розпорядження належною їй житловою квартирою, просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав посилаючись на те, що раніше спірна житлова квартира на праві приватної власності належала його покійній матері, яка 20.05.2010 року надала письмову згоду на його реєстрацію у квартирі, яку після смерті матері успадкував його брат ОСОБА_3, який в подальшому подарував квартиру своїй дружині позивачці ОСОБА_2

Проте, вона чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме без його відома змінила замки на вхідних дверях та не допускає до квартири, в даний час він проживає у квартирі, яка належить його дружині та власного житла не має.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Суд визнав ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловою квартирою за АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що позивачка не надала доказів, що він порушує її право на власність та без поважних причин не проживає в квартирі понад строки, встановлені ст.72 ЖК України. Крім того, апелянт посилається на порушення судом процесуального законодавства під час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

Згідно договору дарування квартири від 18 липня 2014 року ОСОБА_3, який є братом відповідача ОСОБА_1 подарував своїй дружині позивачці ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_1 (а.с.6,7).

З будинкової книги та довідки виконкому Сквирської міськради від 21.07.2014 року вбачається, що в спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_4, яка до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року була власником цієї квартири, її сини: з 14.03.2006 року ОСОБА_3, а 13.05.2010 року відповідач ОСОБА_1 (а.с.18-21).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела те що вона не може в повній мірі реалізувати своє право власності щодо спірної житлової квартири, її користування та розпорядження, тому відповідач втратив право користування квартирою.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки вирішуючи спір про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд першої інстанції не врахував, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, однак вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність з застосуванням норм Житлового Кодексу України.

Права власника житлового будинку, квартири, які визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Питання про право користування особи жилим приміщенням вирішується відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Визнаючи відповідача таким, що втратив право на користування житлом, суд першої інстанцій в порушення вимог ст. ст. 11, 130, 213-215 ЦПК України, не визначив характер спірних правовідносин, не встановив факти, які необхідно було встановлювати для вирішення цього спору, не врахував, що підставою позову була відсутність відповідача з 2010 року у спірній квартирі, де останні проживав з дозволу власника, як наслідок не визначився із нормою матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин та дійшов до передчасного висновку про захист прав позивача у визначений у рішенні суду спосіб.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилалась на те, що при оформленні документів на подаровану квартиру дізналась що в ній зареєстрований відповідач, який з 13.05.2010 року, часу його реєстрації в квартирі не проживає, внаслідок чого просила визнати його таким, що втратив право на користування квартирою (а.с. 4).

При цьому позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду 13.08.2014 року, а право власності на спірне житло в неї виникло 18.07.2014 року на підставі договору дарування.

Таким чином, суд прийшов до передчасного висновку про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою з підстав зазначених у позові.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року в частині визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :