Номер провадження 2/754/1149/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Панченко О.М.

при секретарі - Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про виключення майна з акту опису і арешту майна, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на майно, а саме: кухонну стінку, вироблену з матеріалу МДФ на 7 секцій бежево-золотистого кольору, шафу бежевого кольору вироблену з матеріалу МДФ у коридорі на 5 секцій, шафу-купе на 4 секції з прикріпленими полицями в кількості 4 штуки вироблену з ДСП зі склом, сервант на 6 секцій коричневого кольору, телевізор «SONY» без номеру чорного кольору, бойлер «ATLANTIC STEALITE» білого кольору, телевізор «PANASONIK» без номеру чорного кольору, кондиціонер білого кольору, кондиціонери «TOSНIBA» у кількості дві штуки, шафу-купе на дві секції, тумбу під телевізор з МДФ темно-коричневого кольору та дві навісні шафи. Виключити з Акту опису й арешту майна від 30.09.2014 року, складеного державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві вказане вище майно, що належить йому на праві власності та зняти з нього арешт. Стягнути на його користь понесені судові витрати, в тому числі витрати на виготовлення висновку про вартість меблів та предметів домашнього побуту. Позивач посилається в позові на те, що на виконанні у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-4446, виданий 11.10.2012 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. Постановою державного виконавця від 23.09.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 Позивач зазначає, що державним виконавцем також було складено акт опису і арешту майна від 30.09.2014 року в квартирі АДРЕСА_1. Проте вказана квартира та майно що в ній знаходиться, перебуває у власності його та членів його сім»ї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Оскільки на даний момент порушуються його права щодо володіння, розпоряджання та користування своїм майном, позивач змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві.

Представник відповідача - Відділу виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви, посилаючись на те, що боржник уникає від виконання рішення суду, за виконавчим листом №2-4446, у зв'язку з чим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було прийнято постанову про арешт майна боржника та складено акт опису і його арешту. Просила суд ухвалити рішення згідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-4446, виданий 11.10.2012 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Постановою державного виконавця від 23.09.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

Державним виконавцем Аввакумовою Ю.О. здійснено опис майна у квартирі АДРЕСА_1 за наслідками чого складено акт опису та арешту відповідно до якого описане та арештоване наступне майно: кухонна стінка, вироблена з матеріалу МДФ на 7 секцій бежево-золотистого кольору, шафа бежевого кольору вироблена з матеріалу МДФ у коридорі на 5 секцій, шафа-купе на 4 секції з прикріпленими полицями в кількості 4 штуки вироблена з ДСП зі склом, сервант на 6 секцій коричневого кольору, телевізор «SONY» без номеру чорного кольору, бойлер «ATLANTIC STEALITE» білого кольору, телевізор «PANASONIK» без номеру чорного кольору, кондиціонер білого кольору, кондиціонери «TOSНIBA» у кількості дві штуки, шафа-купе на дві секції, тумба під телевізор з МДФ темно-коричневого кольору та дві навісні шафи, фото картина з зображенням натюрморту в рамці.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з відповідними змінами встановлено, що вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису.

В свою чергу, частиною 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст. 52 Закону)

Згідно ч. 1 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, аналіз вищенаведених норм Закону дозволяє зробити висновок про те, що державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 у якій проводились виконавчі дії на праві власності власності належить позивачу ОСОБА_1 разом із членами його сім»ї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних долях, відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с. 75). Як було встановлено в судовому засіданні боржник ОСОБА_3 зареєстрований у вказаній квартирі та періодично там проживає.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник.

Так, статтями 10, 60 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України)

Позивач надав гарантійні талони на підтвердження того, що частина майна, що вказане в Акті опису та арешту майна належить йому на праві приватної власності. Інше майно, що вказане в акті було придбане дуже давно, а тому яких не будь документів на нього не збереглося.

Вказаними гарантійними талонами, оригінали яких оглянуті судом, підтверджується придбання майна позивачем, оскільки останні виписані на його ім`я, при цьому талони містять печатки відповідних продавців, відтиски про оплату майна.

Разом із тим представником відповідача не надано доказів в спростування наданих позивачем доказів, а відтак суд вважає подані позивачем документи належними та допустимими доказами в підтвердження позовних вимог щодо належності майна.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах придбав у власність зазначене в позові майно, про що суду надано відповідні докази, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на це майно, а також виключення його з акту опису й арешту майна від 30.09.2014 року та звільнення цього майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позову про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у вигляді витрат понесених позивачем при замовленні висновку вартості майна, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні таких вимог, оскільки як вбачається з матеріалів справи висновок про вартість майна було замовлено позивачем для встановлення ціни позову, відповідно оплати судового збору при подачі позову до суду. Крім того, такі витрати не відносяться до переліку видів судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України.

В силу ст.88 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись Законом України " Про виконавче провадження", ст. ст.15, 16, 316, 319 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», ст.ст. 3, 4, 10-11, 33, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України , суд -,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про виключення майна з акту опису і арешту майна, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: кухонну стінку, вироблену з матеріалу МДФ на 7 секцій бежево-золотичтого кольору, шафу бежевого кольору вироблену з матеріалу МДФ у коридорі на 5 секцій, шафу-купе на 4 секції з прикріпленими полицями в кількості 4 штуки вироблену з ДСП зі склом, сервант на 6 секцій коричневого кольору, телевізор «SONY» без номеру чорного кольору, бойлер «ATLANTIC STEALITE» білого кольору, телевізор «PANASONIK» без номеру чорного кольору, кондиціонер білого кольору, кондиціонери «TOSНIBA» у кількості дві штуки, шафу-купе на дві секції, тумбу під телевізор з МДФ темно-коричневого кольору та дві навісні шафи.

Виключити з Акту опису й арешту майна від 30.09.2014 року, складеного державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Аввакумовою Ю.О. по виконавчому провадженню № 361 63506 в рамках примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-4446 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 56 544, 82 грн., нерухоме майно, вказане у акті опису, звільнивши його з-під арешту.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 166 грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 166 грн. 26 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Суддя: