АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА [1]

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [2]

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Музичко С.Г.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них на користь банку заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28.12.2007 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 434-07, за яким банк надав останньому грошові кошти у сумі 460 000,00 дол.США під 14,00% річних, строком до 27.12.2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором було укладено договір поруки з ОСОБА_2 Оскільки боржник у порушення своїх зобов'язань кредитні кошти не повертає, проценти за користування ними не сплачує, у відповідності до умов укладених з відповідачами договорів, просив стягнути з відповідачів достроково у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, нараховані проценти, комісію та пенюу загальному розмірі 2219997,30 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи, у квітні 2014 року, ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.11.2014 року вищевказану зустрічну позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 169 ЦПК України було залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача у судове засідання.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.11.2014 року позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, солідарно на користь ПАТ «Кредобанк» 2 219 997, 30 грн. заборгованості по кредиту та 3 441,00 грн. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання скасування рішення суду та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушення діючого матеріального та цивільно-процесуального законодавства, судом неповно з'ясовано всі обставин справи, не надано належної оцінки доказам, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема,суд не дав оцінку тим фактам, що позивачем необґрунтовано розрахунок суми заборгованості; банк у зв'язку з достроковим розірванням кредитного договору, не повідомив поручителя про заборгованість, яка виникла та не пред'явив відповідної вимоги на суму боргу за кредитом до оплати, а безпосередньо звернувся до суду з пропуском 6- місячного строку пред'явлення вимоги про настання строку виконання основного зобов'язання, до того ж не визначив її суму та строки для сплати. Вважає, що судом неправомірно відмовлено у застосуванні вимог ст. 559 ЦК України, оскільки на думку скаржника, договір поруки є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У судове засідання сторони повторно не з'явилися. Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Подане ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням надіслане телеграмою на адресу суду,задоволенню не підлягає,оскільки його неявка є повторною. До того ж , доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки у судові засідання 18.03.2015 року та 15.04.2015 року ним не подано.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені з позичальника та поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, а відтак, позичальник повинен сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 219 997,30 грн. разом із поручителем, солідарно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає їх правильними.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28.12.2007 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 434-07 на суму 460 000,00 дол. зі сплатою 14 % річних строком до 27.12.2017 року.

Згідно додаткових договорів № 1 від 30.05.2008; № 434-07#USD від 29.07.2011 укладених між ВАТ «Кредобанк»,правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк»,та ОСОБА_1 сторонами погоджено нову процентну ставку в розмірі 14,40% річних; визначено, що позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту 336 440,84 дол. США строком до 27.12.2017, а також додатковим договором від 29.07.2011 визначено, що позичальник має повернути отриманий кредит у гривні у розмірі 2 691 526,72 грн.; розмір процентів за користування вказаною сумою кредиту встановлено з 29.07.2011 до 30.06.2013 у розмірі - 15% річних та погоджено, що надалі відсоткова ставка встановлюється в розмірі, який діятиме в банку на момент такої зміни по кредиту на ремонт нерухомості для фізичних осіб; змінено суму щомісячного платежу, обумовлену у п. 4.1 кредитного договору та погоджено новий графік платежів, визначений в додатку № 2.

На забезпечення виконання кредитного договору з додатковими угодами до нього , 09.08.2010 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», і ОСОБА_2, було укладено договір поруки №434-07/03, за яким остання зобов'язалася відповідати в повному обсязі перед кредитором за невиконання боржником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших належних кредиторові сум за кредитним договором № 434-07 від 28.12.2007 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банком здійснено надання кредитних коштів ОСОБА_1 у визначеній кредитним договором сумі.

Судом установлено, що відповідачі, у порушення положень наведених норм права та умов укладених договорів, свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у встановлені строки не виконують, в наслідок чого станом на 21.10.2013 утворилась заборгованість у розмірі2 219 997,30 грн., з яких: 1 998 192,84 грн. - неповернута сума кредиту; 178 172,19 грн. - прострочені відсотки; 5 383,05 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; пеня у розмірі - 38 249,22 грн.

Розрахунок поданий позивачем відповідачами не спростований, не зазначено у чому полягає його неправильність або помилковість, свого розрахунку не подано, тому суд правильно виходив з того, що заборгованість за кредитним договором № 434-07 від 28.12.2007 становить - 2 219 997 грн. 30 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК, інших актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 526 ЦПК України).

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Законодавець пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору, тобто згідно із частиною першою статті 559 ЦК Українипідставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Згода поручителя може бути висловлена у будь якій формі, зокрема у формі письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 29.07.2011, наявної у матеріалах справи, вона надала згоду на внесення змін до кредитного договору № 434-07 від 28.12.2007 року, укладеним між її чоловіком ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» ( а.с.103).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 роз'яснено: відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

У кредитному договорі встановлено строк повного погашення кредиту - 27.12.2017 року.

Пунктом 1.1. договору поруки № 434-07/3 від 09.08.2010 року укладеного з ОСОБА_2 визначено, що вона поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих ним на себе зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 434-07 від 28.12.2007, в тому числі повернути до 27.12.2017 кредит, сплатити відсотки та комісії за користування кредитом, штрафні санкції.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1, щодо припинення договору поруки з підстав пропуску шестимісячного строку з часу укладення договору поруки та не направлення позивачем письмової претензії до звернення із даним позовом не можуть бути прийняті до уваги.

До того ж ,матеріали справи не містять доказів на підтвердження тому ,що ОСОБА_2 надавала апелянтові повноваження діяти від її імені.

Ураховуючи, що відповідно до умов договору поруки відповідачі є солідарними боржниками та виходячи з положень ст.554 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача виникло право на стягнення заборгованості по кредиту і такі кошти правильно стягнуті з відповідачів солідарно.

Усі висновки суду належним чином вмотивовані, поданим доказам надана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити .

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/27959/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2789/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.