Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення сум вкладів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») були укладені договори-заявки про банківські строкові вклади (депозити) від 16 лютого 2015 року строком на 1 місяць, від 08 квітня 2014 року строком на 360 днів, від 20 жовтня 2014 року строком на 370 днів та від 15 грудня 2014 року строком на 370 днів.

Враховуючи, що по закінченню строку банківського вкладу за договором від 16 лютого 2015 року грошові кошти не були повернуті вкладнику, а за іншими договорами припинилися сплати щомісячних процентів, позивач звернулася до відповідача з вимогою щодо повернення суми вкладів та нарахованих процентів, а також дострокового розірвання договорів банківського вкладу, однак банк в добровільному порядку не здійснив виплату коштів.

Враховуючи наведене, позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просив достроково розірвати договори строкових банківських вкладів (депозитів) від 08 квітня 2014 року, 20 жовтня 2014 року та 15 грудня 2014 року, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за вказаними договорами, які включають в себе суму вкладу та відсотки за вкладами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) «Класік» від 16 лютого 2015 року у розмірі: сума вкладу - 1 500 000 грн, відсотки за вкладом - 40 294 грн 52 коп.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» від 08 квітня 2014 року у розмірі: сума вкладу - 850 000 грн, відсотки за вкладом - 40 331 грн 92 коп.

Достроково розірвано договір строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» від 20 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» від 20 жовтня 2014 року у розмірі: сума вкладу - 500 000 євро, відсотки за вкладом - 13 033, 33 євро.

Достроково розірвано договір строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» від 15 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» від 15 грудня 2014 року у розмірі: сума вкладу - 2 000 000 грн, відсотки за вкладом - 102 082 грн 19 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 16 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» строком на 1 місяць у сумі 1 500 000 грн під 18,50 % річних.

08 квітня 2014 року між вказаними сторонами було укладено договір заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 850 000 грн під 25,10 % річних.

20 жовтня 2014 року між цими ж сторонами також було укладено договір заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 500 000 євро під 13,60 % річних.

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 та банком було укладено договір заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 2 000 000 грн під 27,00 % річних.

Факт вкладу грошових коштів підтверджується меморіальними ордерами/платіжними дорученнями.

Звернувшись до відповідача із заявами від 02 та 13 березня 2015 року про припинення дії договорів вкладу та дострокове повернення грошових коштів за ними, позивач не отримала відповіді з приводу своїх звернень, грошові кошти в порушення умов вказаних договорів позивачу не повернуті.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що до ухвалення рішення по суті спору строк дії договору - заявки від 08 квітня 2014 року закінчився, тому даний договір не може бути припинений у судовому порядку і вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в іншій частині, суди виходили з того, що строк дії договору від 16 лютого 2015 року закінчився, проте відповідач, у свою чергу, не повернув суму вкладів та не сплатив проценти за усіма укладеними між сторонами договорами банківських вкладів.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 5 договору - заяви про банківський вклад від 20 жовтня 2014 року, укладеного між сторонами у справі, вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору - заяви (або протягом будь-яких зі строків, на які було продовжено розміщення вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 % річних відповідно до положень п. 5.3 Основних умов. У випадку, якщо протягом терміну розміщення вкладу вкладнику здійснювалася виплата процентів, вкладник підписанням цього договору-заяви уповноважує банк утримати зайво нараховані та виплачені вкладнику проценти із суми вкладу.

Вказані умови дострокового розірвання договору також передбачені п. 5 договору - заяви про банківський вклад, укладеного 15 грудня 2014 року між сторонами у справі.

З огляду на наведене нарахування процентів за договорами від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року за ставками, відповідно, 13,60 % річних та 27 % річних є безпідставними та такими, що суперечать умовам укладених договорів.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши наведеного, не перевіривши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами строкового банківського вкладу «Пенсійний» від 20 жовтня та 15 грудня 2014 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська