АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/781/15 Справа № 205/8134/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних за час затримки повернення боргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 за договором позики 15084, 38 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 237901 грн. 23 коп., яка складається : 10000 доларів США, що еквівалентно 157713 грн. 63 коп. - сума боргу за договором позики; 1036, 52 долара США, що еквівалентно 16347 грн. 33 коп. - три відсотки річних за час затримки повернення боргу; та 4047, 86 доларів США, що еквівалентно 63840 грн. 27 коп. - відсотки за користування за період з 31.01.2014 року по 11.11.2014 року. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 166-188/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково, в сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 157713, 63 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити /а.с. 178-180/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 24.11.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у борг 18000 доларів США, що еквівалентно 144000 грн., на строк до 30.01.2012 року /а.с. 149/.

В період з 15.08.2012 року по 25.03.2013 року ОСОБА_2, в рахунок погашення боргових зобов'язань, повернув ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 8000 доларів США, що підтверджується розписками /а.с. 9-13/.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4, та просила стягнути з них солідарно, відповідно до ст. 65 СК України, суму позики -10000 доларів США, три відсотки річних за період затримки повернення боргу та відсотки у вигляді облікової ставки НБУ за період з 31.01.2012 року по 11.11.2014 року /а.с. 1-5, 140-145/.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню /а.с. 166-168/.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд помилково прийшов до висновку про солідарне стягнення з нього та його дружини ОСОБА_4 суми боргу, так як позивачем не надано письмової згоди ОСОБА_4 на отримання грошей, відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_4 була обізнана про його відносини з кредитором, також відсутні докази, що він та ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі вели спірне господарство та мали єдиний бюджет, то з ними не можна погодитися, так як на момент укладення договору позики відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, і будь-яких доказів того, що гроші бралися ОСОБА_2 для розвитку підприємницької діяльності апелянтом не надано.

Відносно посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в написаній ним власноруч розписці про отримання коштів, відсутні посилання на зобов'язання сплатити позивачу будь-яку винагороду за це, то з ними також не можна погодитися так як у вказаному договорі не зазначено розміру процентів, а тому цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.