Справа №583/805/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О.В.
Номер провадження 22-ц/788/1286/15 Суддя-доповідач - Шевченко В. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Білецького О. М. , Кононенко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_3 з позовом, у якому зазначалося, що за договором від 25 вересня 2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 30900 грн. під 27, 96 % річних на суму залишку заборгованості по ньому з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за цим договором за нею станом на 03 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 189560 грн. 67 коп.

На забезпечення виконання відповідачкою зобов'язань за вказаним договором між нею і банком 25 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний їй будинок загальною площею 100, 5 кв. м. за АДРЕСА_1 обумовленою сторонами вартістю 250000 грн.

Згідно з умовами даного договору він підлягає нотаріальному посвідченню з покладенням витрат на іпотекодавця, проте відповідачка від такого посвідчення ухиляється.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати договір іпотеки дійсним; у рахунок погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу будинку банком будь-яким способом іншій особі та виселити з нього відповідачку й інших осіб, які у ньому зареєстровані та/або проживають.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, указуючи на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невірну оцінку доказів, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач не довів факту ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору іпотеки, і що цей договір, який підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації - не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Утім повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних мотивів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25 вересня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідачці було надано 30900 грн. на визначених у ньому умовах на строк по 25 вересня 2013 року (а. с. 16-18, 19-20).

Того ж дня сторони на забезпечення виконання відповідачкою зобов'язань за цим кредитним договором уклали у простій письмовій формі договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 надала в іпотеку належний їй будинок АДРЕСА_1

У п. 32 даного договору сторони визначили, що нотаріальному посвідченню він не підлягає, а у п. 26 зазначено, що вони домовилися, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації лише у випадку порушення позичальницею будь-яких зобов'язань щодо сплати коштів за кредитним договором (а. с. 21-23).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості відповідачки станом на 03 лютого 2015 року становив 189560 грн. 67 коп. (а. с. 10-11).

У своєму рішення суд вірно указав на те, що згідно з ч. 2 ст. 3 Закону «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, а відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

У той же час, частиною 2 ст. 220 ЦК України, на яку теж послався суд, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Водночас суд зазначив, що оскільки у даному випадку вказаний договір іпотеки на час його укладення підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації - правила ч. 2 ст. 220 ЦК до нього з урахуванням роз'яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, застосовані бути не можуть.

Однак саме цей висновок суду суперечить нормам ч. 1 ст. 4 Закону «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на час укладення договору, про те, що у разі недотримання умови щодо державної реєстрації іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Так як суд зазначеного положення не врахував, цей висновок підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

По суті ж рішення про відмову в позові є правильним і його в інших частинах в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК слід залишити без змін.

Погодження сторонами у п. 32 договору іпотеки запропонованої банком умови про те, що ця угода не підлягає нотаріальному посвідченню свідчить про свідоме недодержання ними вимог закону щодо форми даного правочину, передбаченої ч. 1 ст. 577 ЦК України та ч. 2 ст. 3 Закону «Про іпотеку».

Унаслідок цього указана угода з огляду на ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемною, такою що не створює юридичних наслідків для її сторін з моменту її укладення .

Доводи позивача за таких обставин відносно ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення угоди і недотримання нею умов, викладених у п. 26 договору іпотеки, є недоречними.

Крім того, позивач не надав належних доказів на підтвердження того факту, що після укладення угоди він зі свого боку безпосередньо пропонував відповідачці посвідчити договір у нотаріальному порядку.

При цьому колегія суддів ураховує і те, що сторони угоди, про яку йде мова, взагалі не вправі були обумовлювати форму правочину на майбутнє в залежності від тих чи інших подій або відходити від вимог закону в цій частині, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При безпідставності вимоги про визнання договору іпотеки дійсним суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і у задоволенні інших похідних від неї позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч. 2 ст. 308, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2015 року в даній справі змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про те, що договір іпотеки не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК, тому що підлягав і нотаріальному посвідченню, і державний реєстрації.

В інших частинах це рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -