У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Житлово-будівельний кооператив № 73, про визнання права власності на частину кооперативної квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - Житлово-будівельний кооператив № 73, про визнання квартири особистою власністю та позбавлення права власності на квартиру, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - Житлово-будівельний кооператив № 73 (далі - ЖБК № 73), про визнання права власності на частку квартири.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 19 травня 1988 року між ним та відповідачем ОСОБА_7 укладено шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року. Під час перебування у шлюбі він та відповідач придбали квартиру шляхом пайової участі у будівництві через ЖБК № 73, членом якого є відповідач. Більшість платежів (пайових внесків) позивач здійснював особисто. Після завершення будівництва житла і здачі його в експлуатацію вони вселились у трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 як сім'я у складі 4 осіб: відповідач ОСОБА_7, як член ЖБК, він, як чоловік, донька ОСОБА_9 та онука ОСОБА_10, у ній зареєстровані до даного часу. Незважаючи на те, що внесок у ЖБК за кооперативну квартиру був повністю виплачений, вони не отримали свідоцтво про право власності на цю квартиру, оскільки відповідач ОСОБА_7, яка є членом ЖБК, тривалий час перебувала за кордоном і за отриманням свідоцтва не зверталась. Відповідач, користуючись тим, що вона одна зі складу сім'ї є членом ЖБК № 73 та зважаючи на розірвання шлюбу у 2010 році, отримала свідоцтво про право приватної власності на спірну квартиру та зареєструвала свої права на це нерухоме майно. Вважав такі дії відповідача незаконними, оскільки спірна кооперативна квартира не є її приватною власністю, а є їх спільною сумісною власністю як колишнього подружжя, а більшу частину пайових виплат здійснив він за власні кошти, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені задовго до розірвання шлюбу.

Після збільшення та зміни позовних вимог просив встановити, що у рахунок оплати вартості (паєнагромадження) кооперативної квартири АДРЕСА_1 внесені ним кошти у сумі 2 588 грн 91 коп., відповідачем - у сумі 532 грн 84 коп.; визнати за ним право власності на 83/100 ідеальної частки цієї квартири; скасувати видане на ім'я ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на вказану квартиру в частині її права власності на 83/100 ідеальної частки.

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_6, третя особа - ЖБК № 73, про визнання права особистої приватної власності на квартиру та позбавлення права власності на квартиру. Посилалась на те, що 19 травня 1988 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2010 року. Вказаним рішенням встановлено, що вони більше 10 років не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети. Відповідач ОСОБА_6 не хотів працювати, матеріально сім'ю не забезпечував, були борги, тому вона була змушена у 1998 році виїхати на заробітки до Іспанії. Квартиру АДРЕСА_1 вона отримала, працюючи в Чернівецькій філії Київського інституту автоматики, де перебувала на квартирному обліку з 15 квітня 1985 року. Для працівників інституту був організований ЖБК № 73, вона стала його членом. Розподіл квартир між членами кооперативу проводився перед здачею будинку в експлуатацію 28 серпня 2000 року, коли і був отриманий ордер на вселення в спірну квартиру. З особистого заробітку за кордоном у жовтні-листопаді 2010 року нею виплачена державна позика. Її особистий заробіток за 1998-2012 роки підтверджується грошовими переказами через систему Western Union на ім'я ОСОБА_6 у сумі 17 744 доларів США і 4 475 євро, що еквівалентно 210 000 грн. Відповідач ОСОБА_6 з 2010 року не проживає у спірній квартирі. Після уточнення позовних вимог позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; позбавити відповідача ОСОБА_6 права власності на вказану квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено, що пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 сплачені ОСОБА_7 у сумі 532 грн 84 коп., ОСОБА_6 - у сумі 2 588 грн 91 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2014 року у частині відмови у задоволені позову ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на 83/100 ідеальної частки квартири та скасування виданого на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на спірну квартиру в частині її права власності на 83/100 ідеальної частки, в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за нею права особистої приватної власності на спірну квартиру, а також в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачки - ЖБК № 73, про визнання за ним права власності на 83/100 ідеальної частки квартири та скасування виданого на ім'я ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на спірну квартиру в частині її права власності на 83/100 ідеальної частки задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 83/100 ідеальної частки на квартиру АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 лютого 2013 року серії САЕ № 620405, видане на ім'я ОСОБА_7, скасовано в частині 83/100 ідеальної частки. У задоволені позову ОСОБА_7 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині первісного позову із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 19 травня 1988 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб.

У лютому 1992 року ОСОБА_7 стала членом ЖБК № 73, який був утворений для будівництва будинку АДРЕСА_1

Після завершення будівництва будинку і здачі його в експлуатацію ОСОБА_7, як член ЖБК № 73, отримала ордер від 28 серпня 2000 року № 22, виданий Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішень виконкому від 23 травня 1995 року № 412/12 та від 08 серпня 2000 року № 606/15 на сім'ю із чотирьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_6, донька ОСОБА_12 та онука ОСОБА_10, на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2010 року шлюб між сторонами у справі розірвано, оскільки судом встановлено, що сторони більше десяти років не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети (а. с. 15, т. 1).

Вартість спірної квартири станом на 2000 рік (рік введення будинку в експлуатацію) становила 3 121 грн 75 коп., яка утворилась з двох складових: 1 065 грн 68 коп. - власних коштів, внесених на ім'я члена ЖБК на момент будівництва, та 2 056 грн 07 коп. державної позики, повністю виплаченої в листопаді 2010 року.

У період проживання однією сім'єю до 2000 року сторонами сплачено зі спільного бюджету пайових внесків у сумі 1 065 грн 68 коп., частка кожного з подружжя становить 532 грн 84 коп.

Після фактичного припинення подружніх стосунків позивач з власних коштів повернув державну позику у сумі 2 056 грн 07 коп., яка була надана відповідачу, як члену ЖБК, для будівництва квартири.

Позивачем всього було сплачено пайових внесків 2 588 грн 91 коп., з яких: 532 грн 84 коп. - у період проживання однією сім'єю та 2 056 грн 07 коп. - після фактичного припинення подружніх стосунків.

25 лютого 2013 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право приватної власності на спірну квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_6 сплачено пайових внесків у розмірі 2 588 грн 91 коп., якому відповідає 83/100 частини ідеальних часток квартири, а ОСОБА_7 внесено пайових внесків у розмірі 532 грн 84 коп., якому відповідає 17/100 частини ідеальних часток, виходив з того, що у позивача виникло право на частину спірної квартири відповідно до розміру сплачених пайових внесків.

Проте з такими висновками повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути паєнакопичення в житлово-будівельному кооперативі.

При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Як роз'яснено у підпункті «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», коли при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Враховуючи викладене, встановивши, що в період проживання однією сім'єю до 2000 року сторонами зі спільного бюджету сплачено пайових внесків у сумі 1065 грн 68 коп., інша частина пайових внесків сплачена позивачем після фактичного припинення шлюбних відносин, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що паєнакопичення у вказаному розмірі є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів; поділу підлягає майно подружжя, наявне на час припинення спільного ведення господарства; при повному внесенні пайових внесків за квартиру, надану члену житлово-будівельного кооперативу, в особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, помилково не встановив обсяг спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, та не вирішив питання про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної позивачу частки у паєнагромадженні на час припинення спільного ведення господарства.

Разом з тим, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення, що пайові внески за кооперативну квартиру сплачені ОСОБА_7 у сумі 532 грн 84 коп., ОСОБА_6 - у сумі 2 588 грн 91 коп., суд апеляційної інстанції не визначився: чи відповідає заявлений позов способу захисту порушеного права, яким чином та яке право позивача при задоволенні позову у такий спосіб буде захищене.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині первісних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Житлово-будівельний кооператив № 73, про встановлення, що пайові внески за кооперативну квартиру сплачені ОСОБА_7 у сумі 532 грн 84 коп., ОСОБА_6 - у сумі 2 588 грн 91 коп., про визнання права власності на частину кооперативної квартири, та оскільки позовні вимоги про скасування свідоцтва про право власності на квартиру є взаємопов'язаними з вказаними вище позовними вимогами, рішення суду апеляційної інстанції в частині первісних позовних вимог підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2014 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Житлово-будівельний кооператив № 73, скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник