Справа № 2/489/646/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 липня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді Спінчевської Н.А.,
при секретарі - Ковальовій С.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в спільному майні,
В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні.
Позивач вказував на те, що на підставі договору дарування від 05.12.2013 року він є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 є власником іншої ? частки квартири на підставі договору дарування від 26.05.2001 року.
Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично в ній не проживає протягом тривалого часу, а також відсутні його особисті речі в квартирі. Він, позивач, будь-яких перешкод в користуванні квартирою відповідачу не чинить. Крім того, відповідач не несе витрати на утримання вказаного майна, не оплачує комунальні послуги. Частка в квартирі належна відповідачу не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, а тривале не проживання відповідача у квартирі свідчить про втрату його інтересу до неї.
Посилаючись на ці обставини, положення ст.365 ЦК України, позивач просив суд припинити право власності відповідача на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив про його задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод регламентується, що кожна особа фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається з підстав не заборонених законом, зокрема, правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть у тих випадках, коли воно відчужено особою, яка не мала на це права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праву та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями ст. 365 цього Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 05.12.2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1.
Відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 26.05.2001 року на праві власності також належить 1/2 частка вказаної квартири.
Отже, вказана квартира є спільною часткової власністю сторін.
Спірна квартира розташована на третьому поверсі п'яти поверхового будинку, має загальну площу 44,3 кв.м., житлову площу 27,6 кв.м. та складається з житлової кімнати, площею 17,3 кв.м., житлової кімнати, площею 10,3 кв.м., кладової, вбиральні, ванної кімнати, кухні, коридору. Квартира обладнана балконом.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 17.04.2015 року провести реальний поділ квартири з урахуванням часток кожного із співвласників неможливо. Дійсна (ринкова) вартість вказаної квартири становить 254371 грн., а ринкова вартість ? частки складає 127185 грн.
Згідно наявної у справі копії довідки ЖКП «Південь» ММР від 05.06.2014 року в спірній квартирі вказані зареєстрованими: її попередній співвласник ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її син - відповідач у справі ОСОБА_3
Відповідно до наявної у справі копії ОСОБА_5 від 04.06.2014 року у вказаній квартирі ОСОБА_3 не проживає більше двох років.
Обґрунтовуючи свій позов про припинення права власності на частку квартири, позивач посилався на те, що припинення права спільної часткової власності на квартиру не призведе до порушення прав відповідача, оскільки відповідач в квартирі тривалий час не проживає, нею не користується, не сплачує комунальні послуги, та фактично втратив інтерес до неї.
Відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.
Між тим, всупереч вимогам ст..60 ЦПК України, позивачем не доведено, що припинення права власності відповідача на ? частку квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника, оскільки частки співвласників на спірну квартиру є рівними, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність у відповідача іншого нерухомого майна на праві власності, а також, що неможливо встановити між співвласниками порядок користування спірною квартирою.
Враховуючи викладене, положення ст. 365 ЦК України, суд вважає, що підстави для припинення права власності ОСОБА_3 на частку в спільному майні відсутні, та приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є передчасним і недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку в спільному майні відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська