Провадження № 22-ц/773/244/15 Категорія: 45 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вимоги мотивовані тим, що йому на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2007 року належить на праві приватної власності 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. З серпня 2010 року у даній квартирі було зареєстровано відповідача ОСОБА_3 Однак відповідач ніколи не проживав за місцем реєстрації, а постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та не проявляє інтересу до спірного житла, його особистих речей в помешканні немає, витрати на утримання житла відповідач не несе. Окрім того, реєстрація відповідача в помешканні унеможливлює отримання субсидії на послуги ЖКГ.

Просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, однак був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судового виклику.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2007 року визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємцями першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/3 частині за кожним (а.с. 4-5).

Згідно копії технічного паспорту, виготовленого станом на 09.08.2010 року, житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та складається із двох квартир: кв. НОМЕР_1, загальною площею 61,7 кв.м. та кв. НОМЕР_2, загальною площею 62,5 кв. (а.с. 10-14).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2012 року, придбав 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Дану обставину визнав позивач.

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликався на те, що є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка є квартирою НОМЕР_2 в даному житловому будинку. Разом з тим будь-яких правовстановлюючих документів, що свідчать про наявність у спірному будинку двох квартир, а також те, що йому на праві власності належить саме вказана ним квартира НОМЕР_2, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивач не надав.

Згідно копії з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.12.2008 року, наданого позивачем апеляційному суду, ОСОБА_1 є власником 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Частинами 1 та 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені норми закону, судом першої інстанції правильно не взято до уваги надану позивачем копію технічного паспорта на будинок, оскільки він не є правовстановлюючим документом, а є лише документом, який складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і містить основні відомості про нього (місцезнаходження, склад, технічні характеристики, план та опис об'єкта, наявність самочинного будівництва, перепланування тощо).

Як на підставу позовних вимог так і своїх доводів в апеляційній скарзі позивач посилається на ст. 405 ЦК України, яка визначає порядок та підстави визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, а не самого власника (співвласника) квартири.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що частки в житловому будинку, належного сторонам, в натурі не виділені, не визначено порядку користування ним, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

Виходячи з вищенаведеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції постановив обґрунтоване рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм дана правильна правова оцінка.

Отже, рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: