Справа № 364/910/15-ц
Провадження № 2/364/310/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.15 року, Володарський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні , в смт Володарка , справу за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД»

треті особи , які не заявляють самостійних вимог :

відділ Держземагенства у Володарському районі Київської області,

реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції Київської області

про визнання недійсним договору оренди землі ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою в якій зазначав , що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 2,865 га , що розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області , право власності на яку посвідчено Державним актом серії ІІІ - КВ № 018639. 28.07.2009 року було укладено договір оренди землі з ТОВ « ФК ЛТД» . Позивач зазначає ТОВ « ФК ЛТД» самостійно внесло зміни та доповнення до договору оренди землі, яким було продовжено строк оренди земельної ділянки строком до 15 років. Вказуючи що він не надавав згоди на внесення таких змін та доповнень до договору оренди землі та не підписував типового договору оренди землі , оскільки у графі підпис міститься підпис іншої особи, позивач просить суд визнати недійсним типовий договір оренди землі від 28.07.2009 року, який укладено між ним ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД» та скасувати його державну реєстрацію від 26.10.2009 року за № 04.09.943.01011 та державну реєстрацію від 04.08.2014 року . Стягнути з відповідача судові витрати.

У попередньому судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила суд позов задоволити.

Представник відповідача ТОВ « ФК ЛТД» позовні вимоги визнав .

Представник відділу Держземагенства у Володарському районі Київської області та представник реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області в попереднє судове засідання не зявилися, на адресу суду надійшли заяви , якими вони просять провести судове засідання без їх участі , проти задоволення позову не заперечували ( а.с.13,14 ).

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Згідно розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Суд , ознайомившись із позовною заявою , взявши до уваги позицію учасників судового засідання , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено , що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,865 га з цільовим призначення для ведення товарного сількогосподарського виробництва , яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області . Право власності позивача на названу земельну ділянку посвідчено Державним актом серії ІІІ-КВ № 018639 ( а.с.4). 28.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено типовий договір оренди землі . Договір оренди землі зареєстрований у Володарському районному відділі СВП « Київський обласний реєстраційний центр» ДП Центру « ДЗК» , про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2009 року за № 04.09.943.01011 ( а.с. 5-6) . Досліджений « Договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 28.07.2009 року» , укладений сторонами 15.11.2012 року та зареєстрований реєстраційною службою Володарського районного управління юстиції Київської області 04.08.2015 року вказує , що таким чином було внесено зміни та доповнення до договору оренди землі, який був укладений 28 липня 2009 року ( а.с.7).

Натомість позивач у своїй позовній заяві вказує , що жодним чином не надавала своєї згоди на передачу землі в оренду на 15 років та не підписувала перелічені вище типовий договір оренди землі та договір про внесення змін до типового договору землі у зареєстрованій редакції, що є підставою для визнання його недійсним . Представник відповідача посилання позивача визнав , а тому згідно положень ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, що відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Вирішуючи спір суд враховує , що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України.

Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Ст.30 Закону України «Про оренду землі» зазначає , що зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220.

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити зазначеному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які містяться у матеріалах справи , право власності позивача на земельну ділянку підлягає захисту, оскільки типовий договір оренди землі не можливо вважати вчиненим , так як позивач не проявила своєї волі та не підписувала зазначений договір. Визнання представником відповідача ТОВ « ФК ЛТД» предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити .

За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати - 243,60 грн.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 203, 207, 215, 319, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 13, 16, 17, 18 , 30 Закону України « Про оренду землі», Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, ст.ст. 10, 11, 60 , 88, 130, 174, 209, 212 -215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД» про визнання недійсним договору оренди землі задоволити.

Визнати недійсним типовий договір оренди землі від 28.07.2009 року, який укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД».

Скасувати державну реєстрацію типового договору оренди землі від 28 липня 2009 року, який зареєстрований у Володарському районному відділі СВП « Київський обласний реєстраційний центр» ДП Центру « ДЗК» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2009 року за № 04.09.943.01011 та повторно зареєстрований 04.08.2014 року реєстраційною службою Володарського районного управління юстиції Київської області .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун