Справа № 728/187/15-ц Провадження № 22-ц/795/779/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Новіков О. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Острянського В.І., Хромець Н.С.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,
за участю:прокурора Мартиненко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бахмацького районного суду від 17 березня 2015 року по справі за позовом прокурора Бахмацького району в інтересах Бахмацької центральної районної лікарні до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Бахмацького районного суду від 17 березня 2015 року, яким задоволений позов прокурора Бахмацького району, заявлений в інтересах Бахмацької центральної районної лікарні про відшкодування шкоди в порядку регресу, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаного позову та стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору.

Згідно з доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції неправильно застосував норми законодавства, що регламентують строк позовної давності. Зокрема, ОСОБА_5 зазначає, що вона не мала і не має з Бахмацькою ЦРЛ цивільних правовідносин, її робота в цій установі здійснювалася на підставі трудового договору, між нею і лікарнею існували трудові правовідносини, а тому суд повинен був застосувати ч.3 ст.233 КЗпП України та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском річного строку звернення до суду, а не застосовувати трирічний строк позовної давності, визначений нормами Цивільного кодексу України.

Оскарженим рішенням Бахмацького районного суду від 17 березня 2015 року з ОСОБА_5 на користь держави в особі Бахмацької районної лікарні стягнуто 8904 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, та на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора Мартиненко В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 з 13 січня 2006 року по 10 лютого 2010 року тимчасово виконувала обов'язки завідуючої пологово-гінекологічним відділенням Бахмацької ЦРЛ.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх професійних обов'язків, недбалого та несумлінного до них ставлення, ІНФОРМАЦІЯ_2 року настала смерть громадянки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Бахмацького районного суду від 10.12.2010 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення права займатися лікарською діяльністю і обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків у сфері цієї діяльності (а.с.5-13).

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 17.03.2011 року, вирок Бахмацького районного суду в частині призначеного покарання та розміру стягнутої з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8 моральної шкоди скасовано та призначено ОСОБА_5 за ч.1 ст.140 КК України покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк 2 роки (а.с.14-25).

Ухвалою Вищої спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2011 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. "г" ст..1 ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році», вироки суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а кримінальну справу закрито (а.с.26-29).

Рішенням Бахмацького районного суду від 27.03.2012 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та Бахмацької центральної районної лікарні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 70 тис. гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, з Бахмацької центральної районної лікарні стягнуто 8904 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином (а.с.30-31).

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22.05.2012 року змінено рішення Бахмацького районного суду від 27.03.2012 року в частині визначення розміру моральної шкоди, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 100 тис. грн. В частині стягнення коштів з Бахмацької районної лікарні рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.32-35).

Вказане судове рішення перебувало на виконанні у відділу ДВС Бахмацького РУЮ (а.с.36-37). 14.01.2013 року Бахмацька центральна лікарня виконала судове рішення про відшкодування ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 8904 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 14.01.2013 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.01.2013 року (а.с.38-39).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави в особі Бахмацької районної лікарні 8904 грн. в рахунок відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_5, яка працювала т.в.о. завідуючої пологово-гінекологічним відділенням Бахмацької ЦРЛ, спричинена шкода у сумі 8904 грн., яку вона повинна відшкодувати лікарні у повному обсязі в порядку регресу, відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні рішення Бахмацького районного суду від 27 березня 2012 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22.05.2012 року, відповідно до яких проведено стягнення 8904 грн. з Бахмацької ЦРЛ на користь ОСОБА_8 в порядку відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочинними діями ОСОБА_5, суди виходили з приписів частини першої ст.1172 Цивільного кодексу України про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на момент заподіяння нею шкоди потерпілим знаходилась у трудових правовідносинах з позивачем, працювала т.в.о. завідуючої пологово-гінекологічним відділенням Бахмацької ЦРЛ, була притягнута до кримінальної відповідальності за неналежне виконання власних професійних обов'язків, що призвело до загибелі людини, але була звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 КК України.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладення матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Таким чином, Бахмацька ЦРЛ, яка відшкодувала матеріальну шкоду, завдану її працівником ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 внаслідок діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_5 у повному розмірі виплаченого відшкодування, оскільки інший розмір відшкодування не встановлений законом.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин приписів частини 3 статті 233 КЗпП України не можна визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до частини третьої пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Встановлений ч.3 ст. 233 КЗпП України строк стосується звернення до суду за вирішенням трудових спорів та підлягає застосуванню у випадках заподіяння матеріальної шкоди працівником підприємству, з яким він перебуває у трудових правовідносинах. У даному ж випадку шкоду було заподіяно працівником підприємства третій особі, а підприємство відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України відшкодувало шкоду третій особі замість свого працівника, після чого звертається з позовом до працівника в порядку регресу на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України.

Цивільним кодексом України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання (ст.257, ч.6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував положення чинного законодавства щодо строку позовної давності, а позиція відповідача ОСОБА_5 щодо застосування до спірних правовідносин не трирічного строку позовної давності, а річного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору є помилковою, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Бахмацького районного суду від 17 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: