Справа № 341/2836/14-ц
Провадження № 22-ц/779/565/2015
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 29 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання.

Рішенням Галицького районного суду від 29 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто також з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/10 частини усіх видів доходів починаючи з 12 грудня 2014 року щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

Вирішено питання судових витрат.

На рішення суду в частині стягнення аліментів на своє утримання ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає,що при визначенні розміру цих аліментів суд врахував наявність у відповідача кредитних зобов'язань, які ніби-то виникли в інтересах сім'ї. Про існування цих зобов'язань їй стало відомо тільки в ході розгляду справи. Однак, суд не прийняв до уваги, що на підтвердження витрат кредитних коштів на потреби сім'ї чи на її лікування, як про це стверджував відповідач, ним не представлено жодного платіжного документу. Будь-якої потреби в отриманні кредитних коштів в сім'ї не було, а тому ці кошти могли використуватись відповідачем лише на власні потреби, азартні ігри тощо. Апелянт вказує, що встановлений судом розмір аліментів значно погіршує її становище порівняно із становищем відповідача, є недостатнім для її харчування, придбання одягу, оплати навчання, а також лікування внаслідок спричинених чоловіком та його матір'ю побоїв.

З цих підстав просила рішення в оскарженій частині змінити, стягувати аліменти з відповідача на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, також стягнути судові витрати.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_5 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 всіх видів його доходів, зважаючи на його та дружини матеріальне становище. Натомість, визначаючи розмір аліментів на утримання позивача на період до досягнення дитиною трьохрічного віку суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_5 має зобов'язання по сплаті аліментів на утримання дочки, а також кредитні зобов'язання по договорах, укладених в інтересах сім'ї, тому має можливість сплачувати їх в розмірі 1/10 частини всіх видів доходів.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із матір'ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

За змістом ч.ч.2,4 ст. 84 СК України дружина , з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

ОСОБА_5 має постійний заробіток, в т.ч. з якого рішенням Галицького районного суду від 29.01.2015 року стягнуто аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходів на утримання дочки сторін ОСОБА_4 починаючи з 12 грудня 2014 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Інших утриманців не має.

Встановлено, що з грудня 2014 року сторони проживають окремо.

З матеріалів справи видно, що в період березня 2014 року відповідачем укладено два кредитні договори - з ПАТ «ПРИВАТБАНК» та КС «Кредо». З них - останній 28 березня 2014 року на суму 22 000,00 грн., цільове призначення кредиту - лікування. На день розгляду справи кредитні кошти не повернуто, сума заборгованості по них становить відповідно 2 564,51 грн. та 20 000,00 грн. (а.с.24-25,29-33,36-37).

За таких обставин, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи кошти на її утримання в розмірі 1/10 частини всіх видів доходів щомісячно, суд обґрунтовано виходив з даних обставин, а тому прийшов до правильного висновку, що враховуючи матеріальне становище відповідача він спроможний надавати визначене грошове забезпечення дружині.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження апелянта про те, що відповідач не отримував вказані кредитні кошти в інтересах сім'ї, не підтверджені належними та допустимими доказами.

А тому є надуманими і не заслуговують на увагу.

Відповідно відсутні підстави і для стягнення судових витрат. При цьому, що стосується витрат на правову допомогу, понесених в ході розгляду справи судом першої інстанції, то рішенням суду вказані витрати стягнуто на користь позивача частково - в розмірі 210,00 грн. Однак, у цій частині судове рішення нею не оскаржено. Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів не вбачає також підстав для проведення розподілу судових витрат між сторонами згідно ст. 88 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Галицького районного суду від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський