Провадження № 22-ц/780/456/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 47 19.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2014 року у справі:

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбного контракту недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна подружжя;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про визнання права особистої приватної власності на майно, розподіл майна подружжя та перевід боргових зобов'язань, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що із 9 червня 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала, що в період зареєстрованого шлюбу за рахунок спільних коштів вони придбали наступне майно: чотири земельні ділянки - площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0003), площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0004), площею 2,0 га (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, житловий будинок по АДРЕСА_1 автомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 2011року випуску і Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1 2012 року випуску. Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними.

Крім того, зазначала, що почала проживати із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 1998 року. У 2000 році за рахунок спільних коштів вони придбали квартиру № 1 в будинку по вул.Вузівській 5 у м Києві, в якій і проживали до липня 2013 року і яка має бути визнана їх спільною сумісною власністю.

Посилалася, що у травні 2001 року до реєстрації шлюбу вони уклали шлюбний контракт, який фактично захищає права відповідача та утискає її права як подружжя. Зокрема контракт визначає, що спірна квартира АДРЕСА_2 та все майно, що є квартирі і буде придбане в шлюбі є власністю відповідача. Поскільки контракт не відповідає вимогам діючого законодавства щодо рівності прав подружжя, то контракт слід визнати недійсним.

У зв'язку з наведеним просила визнати шлюбний контракт, укладений 15 травня 2001 року між нею і ОСОБА_2, недійсним; визнати АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя; розподілити майно подружжя, виділивши їй у власність автомобіль Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 2011року випуску, 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, дві земельні ділянки площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0003) та площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), розташовані на території с. Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Відповідачу просила виділити автомобіль Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1 2012 року випуску, 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, дві земельні ділянки площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0004) та площею 2,0000 га (кадастровий № :02:008:0008), розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 пред'явивдо суду зустрічний позов про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 а також на два автомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1. Вимоги мотивував тим, що квартира є його дошлюбним майном, а обидва автомобілі придбані за кошти, які він успадкував смерті батька, і є його особистою власністю.

В порядку поділу спільного майна подружжя просив виділити йому у власність такі земельні ділянки: площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0003), площею 0,250га (кадастровий № :02:008:0004), площею 2,0 га (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), площею 0,1500 га (кадастровий № :02:009:0050), площею 0,0133га (кадастровий № :02:009:0087), що розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, житловий будинок по АДРЕСА_1, нежитлове приміщення загальною площею 185,2 м2 в будинку по АДРЕСА_3. Крім того, просив перевести на нього боргові зобов'язання за кредитним договором, укладеним 31 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1, і визнати боргові зобов'язання перед ПАТ «Ерсте Банк» його особистими зобов'язаннями, визнати його особистими грошовими зобов'язаннями, обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ним та ОСОБА_5, та обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ним та ОСОБА_6

Вважав, що поскільки вартість усього придбаного у шлюбі майна становить 4861915 грн, а боргові зобов'язання, що переводяться на нього, становлять 5100000 грн., то відповідно все майно подружжя має бути виділене йому.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, виділено останній у власність земельну ділянку площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0004) на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. В решті позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 а також на два автомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1. Виділено у власністьОСОБА_2 земельні ділянки: площею 2,0 га (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), площею 0,1500 га (кадастровий № :02:009:0050), площею 0,0133га (кадастровий № :02:009:0087), що розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, жилий будинок по АДРЕСА_1, нежитлове приміщення загальною площею 185,2 м2 в будинку по АДРЕСА_3. Преведено на ОСОБА_2 боргові зобов'язання за кредитним договором, укладеним 31 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1, і визнано боргові зобов'язання перед ПАТ «Ерсте Банк» його особистими зобов'язаннями, визнано особистими грошовими зобов'язаннями ОСОБА_2, обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, та обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6

ОСОБА_1, не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що зміст судового рішення не відповідає приписам ст.215 ЦПК України. Крім того, у рішенні викладені позиції сторін, які не відповідають дійсності, зокрема суд вказав, що представник банку, у якого в іпотеці перебуває будинок по АДРЕСА_1, просив виділити цей будинок у власність ОСОБА_2, чого не було і проти чого банк заперечував. Також, суд вказав, що вона визнала, що обидва автомобілі придбані за кошти відповідача, що не так і вона та її представник заперечували проти цих обставин. Посилалася на те, що розписки про позику відповідачем коштів у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 є фіктивними. Вказувала, що при вирішенні спору судом було невірно встановлено обсяг нажитого у шлюбі майна, проігноровано вимоги закону з цього приводу, що призвело до ухвалення рішення, яким порушено її права.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 подану нею апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення.

Представник ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні заперечував проти переведення боргових зобов'язань за кредитним договором із ОСОБА_1 на ОСОБА_2, питання розподілу подружнього майна залишив на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони із 9 червня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх синів: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 19 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Також судом першої інстанції встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали за договорами купівлі-продажу наступне майно:

-житловий будинок по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення загальною площею 185,2 м2 в будинку по АДРЕСА_3;

- шість земельних ділянок, що розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а саме: площею 0,250га (кадастровий № :02:008:0003), площею 0,250га (кадастровий № :02:008:0004), площею 2,0 га (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), площею 0,0133 га (кадастровий № :02:009:0087), площею 0,1500 га (кадастровий № :02:009:0050);

- два автомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н. НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_2 і обидваавтомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н. НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 є особистою власністю ОСОБА_2 і поділу не підлягають. При цьому суд виходив з того, що квартира є дошлюбним майном ОСОБА_2, а автомобілі хоча і придбані останнім в період шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Розподіляючи спільне майно подружжя,суд виділив ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га, а решту майна (5 земельних ділянок, будинок та нежитлове приміщення) виділив у власність ОСОБА_2 Застосовуючи такий спосіб поділу, суд керувався тим, що на ОСОБА_2 судовим рішенням покладається виконання спільних боргів подружжя на загальну суму 5100000 грн., шляхом переведення на нього боргових зобов'язань за кредитним договором з ПАТ «Ерсте Банк», а також покладанням на нього виконання зобов'язань за двома договорами позики із ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи. Крім того, суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, що потягло порушення норм матеріального права.

Виділяючи ОСОБА_2 обидваавтомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н. НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 як придбані ним в період шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, суд не звернув уваги на відсутність в матерілах справи будь-яких доказів з цього приводу. Висновки суду про те, що ОСОБА_2 отримав спадщину після смерті батька у 2010 році і придбав автомобілі після продажу спадкового майна, не підтверджені доказами. В матеріалах справи є лише довідка приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу від 3 жовтня 2013 року про оформлення ОСОБА_2 спадщини. Однак у матеріалах справи відсутні як правовстановлюючі документи на спадщину (свідоцтво про право на спадщину), так і взагалі докази про факт її відчуження ОСОБА_2 та розмір отриманих ним від продажу спадкового майна коштів.

Отже такі висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Крім того, вирішуючи спір, суд всупереч вимогам закону невірно встановив обсяг спільно нажитого сторонами майна, яке підлягає поділу.

Відповідно до положень ст.22 КпШС України та ст.60 СК України до спільного майна подружжя належить майно, набуте за цивільно-правовими угодами. Прийшовши до висновку, що всі шість земельних ділянок є спільним майном подружжя і підлягають поділу, суд залишив поза увагою, що лише три земельні ділянки, а саме: площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0009) і площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий № :02:009:0050) придбані сторонами в шлюбі за договорами купівлі-продажу.

Три ділянки площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0003), площею 0,250 га (кадастровий № :02:008:0004) і площею 0,0133 га (кадастровий № :02:009:0087) набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на підставі рішень сільської ради в порядку безоплатної приватизації, що стверджується державними актами та поясненнями сторін. Відповідно дані ділянки не є спільним майном подружжя і поділу не підлягають.

Ухвалюючи рішення про переведення на ОСОБА_2 боргових зобов'язань за кредитним договором із ПАТ «Фідобанк», суд допустив порушення норм матеріального права, зокрема ч.4 ст.65 СК України, гідно якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже за змістом ст.60, ч.4 ст.65 СК України при поділі майна борги подружжя враховуються , а не діляться, як помилково вважав суд.

Аналогічні роз'яснення містить п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Поскільки розподіл боргів законом не передбачений, то намагання суду розподілити боргові зобов'зання шляхом їх покладення на ОСОБА_2 суперечить закону.

Також, покладаючи на ОСОБА_2 боргові зобов'язання за кредитним договором, суд не звернув уваги, що згідно ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, а така згода кредитора ПАТ «Фідобанк» відсутня, про що представник банку прямо вказував як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Визнаючи особистими грошовими зобов'язаннями ОСОБА_2, обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, та обов'язки позичальника за договором позики, укладеним 16 липня 2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6, суд не звернув уваги, що дані грошові зобов'язання вже є особистими грошовими зобов'язаннями ОСОБА_2, який є позичальником і відповідно боржником за цими договорами позики.

Також необгрунтованими є висновки суду, що кошти за вказаними договорами позики витрачені ОСОБА_2 в інтересах сім'ї. Такі висновки суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що сторони припинили шлюбні стосунки у липні-серпні 2013 року.

Посилаючись на наявність боргів, які має повернути ОСОБА_2 на суму 5100000 грн., суд не звернув уваги що в матеріалах справи відсутня будь-яка оцінка дійсної вартості нерухомого майна, яке виділено ОСОБА_2, що у свою чергу унеможливлює з'ясування співмірності боргів і вартості мана і свідчить про необгрунтованість судового рішення.

Виділяючи ОСОБА_2 житловий будинок, суд не врахував, що згідно ч.4 с.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної суміної власності на житловий будинок можливе лише за його згодою крім випадків, передбачених ЦК України. В даному випадку ОСОБА_1 проти цього заперечує, що у свою чергу свідчить про незаконність судового рішення.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що обидва позови (первісний і зустрічний) підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України у разі поділу спільного майна подружжя їх частки визнаються рівними.

Колегія суддів прийшла до висновку, що сторони в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали наступне майно:

-житловий будинок по АДРЕСА_1;

-нежитлове приміщення загальною площею 185,2 м2 в будинку по АДРЕСА_3;

- три земельні ділянки, що розташовані на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а саме: площею 2,0 га (кадастровий № :02:008:0008), площею 1,9363 га (кадастровий № :02:008:0009), площею 0,1500 га (кадастровий № :02:009:0050);

- два автомобілі Volkswagen Tiguan FL р.н. НОМЕР_2 і Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1.

Відповідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поскільки сторони у справі добровільо не погодили вартість майна, що підлягає розділу, як і не визначили його дійсну вартість на час розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом призначення відповідних експертиз, то у суду відсутні підстави для його поділу в натурі із визначенням можливих компенсаційних виплат відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе провести поділ майна шляхом визначення за кожним із подружжя його частки у спільному майні, які на переконання суду є рівними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що сторони уклали шлюб 9 червня 2001 року, а спірна квартира була інвестована ОСОБА_2 в новобудові на підставі договору від 26 листопада 1999 року та він отримав свідотво про право власності на житло 9 березня 2000 року, тобто до реєстрації шлюбу. Отже дана квартира не є спільним майном подружжя.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним шлюбного контракту, укладеного між сторонами у травні 2001 року до реєстрації шлюбу з таких міркувань.

Згідно ст.271 КпШС України, який був чинним на час укладення шлюбного контракту, особи, які беруть шлюб, мають право за власним бажанням укладати угоду щодо вирішення питань життя сім'ї (шлюбний контракт), в якій передбачити майнові права і обов'язки подружжя. Цим цим Законом застережено, що умови шлюбного контракту не можуть погіршувати становище будь-кого з подружжя порівняно з законодавством України.

Згідно ст.48 ЦК УРСР, чинного у період укладення контракту, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо визнання недійсним шлюбного контракту ОСОБА_1 посилається, на те, що саме за цим контрактом спільне майно, зокремаквартира АДРЕСА_2 визначена як особисте майно ОСОБА_2 Як вище вказувалося, такі доводи позивачки спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що спірна квартира є дошлюбним майном ОСОБА_2 і належить йому на праві особистої власності в силу приписів закону, а не в силу положень контракту.

Доводи ОСОБА_1 про те що шлюбний контракт порушує її права в частині розподілу побутового майна, що знаходиться в цій квартирі і яке за контрактом належить ОСОБА_2, безпідставні, поскільки будь-яких вимог про поділ рухомого майна, в тому числі того, що знаходиться у цій квартирі, ОСОБА_1 не заявляла, як і взагалі не посилалася на факт набуття рухомого майна.

Доводи ОСОБА_2 про те, що кошти за договорами позики, укладеними 16 липня 2013 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6, витрачені ОСОБА_2 в інтересах сім'ї не відповідають матеріалам справи як бездоказові, поскільки на момент позики між сторонами існував конфлікт і вони разом не мешкали.

При цьому колегія суддів враховує наявність у ОСОБА_1 кредитного договору щодо позики коштів для придбання нерухомості в інтересах сім'ї та передачу цього майна в іпотеку. ОСОБА_1 має повертати даний кредит, який отриманий і витрачений в інтересах сім'ї.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Розділити майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 366,7 м2, житловою площею 188,9 м2; на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 185,2 м2, що складається з нежитлових приміщень І поверху № 11 літ.А-2 в житловому будинку АДРЕСА_3; 1/2 частину земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0008), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину земельної ділянки площею площею 1,9363 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0009), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий № :02:009:0050), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину автомобіля Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 2011 року випуску, 1/2 частину автомобіля Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1 2012 року випуску.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 366,7 м2, житловою площею 188,9 м2; на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 185,2 м2, що складається з нежитлових приміщень І поверху № 11 літ.А-2 в житловому будинку АДРЕСА_3; 1/2 частину земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0008), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину земельної ділянки площею площею 1,9363 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № :02:008:0009), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий № :02:009:0050), що розташована на території с.Жовтневе Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 1/2 частину автомобіля Volkswagen Tiguan FL р.н.НОМЕР_2 2011 року випуску, 1/2 частину автомобіля Volkswagen Touareg р.н.НОМЕР_1 2012 року випуску.

В іншій частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: