Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/580/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності по ? частині земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні жилим будинком шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності по ? частині земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні жилим будинком шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки, посилаючись на те, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, право власності зареєстроване в установленому законом порядку в КП «БТІ Києво-Святошинського району Київської області» 14 березня 2011 року, реєстраційний номер 33128558.

Зазначений житловий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали в порядку спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка, в свою чергу, набула вказаний будинок в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, яка була надана ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами радгоспом «Шпитьківський», відповідно до рішення виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 07 липня 1971 року № 290/10 та планом забудови садиби. На той час площа земельної ділянки складала 0,25 га, а згодом, коли землі були передані до Личанської сільської ради, за житловим будинком ОСОБА_7 обліковувалася земельна ділянка площею 0,21 га.

Рішенням виконкому Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 лютого 1997 року за № 1 ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку площею 0,21 га. Однак за життя вона не встигла отримати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. З переходом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, до них перейшло і право користування земельною ділянкою, яка надавалася ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок та право на користування (по ? частині за кожним) земельною ділянкою площею 0,21 га, що знаходиться в АДРЕСА_1

Для вирішення питання про приватизацію даної земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, рішенням 8 сесії 6 скликання якої від 31 березня 2011 року за № 82-08-У1 їм було надано дозвіл на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1, площею 0,21 га, та доручено землевпорядній організації розробити технічну документацію щодо відведення земельної ділянки у власність.

В ході проведення робіт та перевірки їм повідомили, що земельна ділянка площею 0,21 га не може бути передана у власність, так як частина цієї земельної ділянки вже передана у власність їхній сусідці ОСОБА_4, яка отримала державний акт ще у 1997 році, а кадастровий номер ділянці було присвоєно лише у 2012 році.

Постійною комісією з питань регулювання земельних відносин та захисту навколишнього середовища Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в ході проведення перевірки було встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_4 проходять таким чином, що виходять за межі встановленого паркану між її садибою та садибою ОСОБА_1, ОСОБА_2, проходить по їхньому житловому будинку, який є їхньою власністю та побудований у 1978 році, а також по господарських будівлях - колодязю 1978 року побудови, та сараю 1977 року побудови, які фактично розташовані на земельній ділянці ОСОБА_4

Крім того, комісією було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_4 за даними її будівельного паспорта, не відповідає даним державного акта та кадастрового плану. Фактично, площа земельної ділянки більша на 0,43 га.

Також комісією встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично становить 0,19 га, замість 0,21 га.

Право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на набуття у власність земельної ділянки площею 0,21 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, виникло із акту органу місцевого самоврядування, а саме із рішення 8 сесії 6 скликання Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року № 82-08-VI.

Внаслідок того, що земельна ділянка ОСОБА_4 накладається на їхню земельну ділянку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що їхнє право на земельну ділянку не визнається.

Крім того, накладання земельних ділянок створюють перешкоди у реалізації права власності на житловий будинок.

У зв'язку з накладанням земельних ділянок неможливо виготовити технічну документацію для надання земельній ділянці кадастрового номера, що позбавляє їх, як власників, можливості відчужити належні їм частки житлового будинку, оскільки не можуть виділити частини земельних ділянок та присвоїти їм окремі кадастрові номери.

Відповідно до висновку експертного дослідження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановили, що земельна ділянка АДРЕСА_2, накладається на земельну ділянку АДРЕСА_1, а межа земельної ділянки НОМЕР_1 проходить по житловому будинку та господарських будівлях, що знаходяться на земельній ділянці НОМЕР_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що усунення перешкод у здійсненні ними права власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою можливе шляхом правильного визначення розміру та меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Враховуючи викладене, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати за ними право власності по ? частині земельної ділянки площею 0,21 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, та усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом скасування державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,3996 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_4, скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки АДРЕСА_2, Києво-Святошинського району Київської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 поданий позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні поданий позов підтримала та просила його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні поданий позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих № 290/10 від 07 липня 1971 року було дозволено ОСОБА_8 побудувати індивідуальний житловий будинок на ділянці, виділеній радгоспом «Шпитьківський» в АДРЕСА_2, площею 0,25 га.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Личанської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 1 від 25 лютого 1997 року ОСОБА_8 передано безплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,21 га за адресою: АДРЕСА_2, та вирішено, що їй необхідно звернутися до землевпорядної організації для виготовлення Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року було встановлено факт, що ОСОБА_7 була матір'ю ОСОБА_9, та визнано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині житлового будинку та право користування по ? частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, в поряду спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав по 1/2 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Рішенням 8 сесії 6 скликання Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року № 82-08-VІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд в АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2» було надано дозвіл на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність, площа земельної ділянки 0,2100 га.

Відповідно до Акта постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та захисту навколишнього середовища від 18 серпня 2012 року встановлено, що земельна ділянка, надана ОСОБА_7, перейшла у спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті їхньої матері ОСОБА_6 Межі земельної ділянки ОСОБА_4 проходять таким чином, що виходять за межі її паркану та переходять на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проходять по її житловому будинку, 1978 року побудови, колодязю, 1978 року побудови, сараю, 1977 року побудови, у зв'язку з чим комісія дійшла висновку, що державний акт ОСОБА_4 видано з порушеннями прав громадян. Як вбачається з акта, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_4 становить 0,43 га замість 0,3996 га, а фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 0,19 га замість 0,21 га.

Відповідно до висновку № 05/08-2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 05 серпня 2014 року, складеного ТОВ «Судово-експертний альянс» за результатами дослідження земельних ділянок НОМЕР_1 та АДРЕСА_1, Києво-Святошинського району Київської області, та документації щодо них, було встановлено, що земельна ділянка НОМЕР_1 накладається на земельну ділянку НОМЕР_2, геодезичні координати накладення співпадають із твердим контуром (парканом), площа земельної ділянки НОМЕР_1 в частині накладення на земельну ділянку НОМЕР_2, складає 86,7 кв.м., та межа земельної ділянки НОМЕР_1 проходить по житловому будинку та господарських будівлях, що знаходяться на земельній ділянці НОМЕР_2.

Рішенням Києво-Святошинського району Київської області від 19 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання незаконним рішення, державного акту, скасування реєстрації державного акту, визнання недійсним договорів дарування, було встановлено, що державний акт було виготовлено та отримано ОСОБА_4 з дотриманням вимог чинного на той момент законодавства, а також вказано, що спірна межа між земельними ділянками проходить біля будинку, що спростовує твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що межа ділянки ОСОБА_4 проходить крізь будинок. Також судом зазначено, що на момент отримання ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку обов'язковим було погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками. Під час розгляду справи позивачами не було доведено, що такого погодження не відбулося. Крім того, судом встановлено, що на погодженні меж наявний підпис первісного землекористувача ОСОБА_7 У зв'язку з встановленими обставинами та враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали належних та достатніх доказів про незаконність прийняття радою рішення, видачу державного акта, проходження меж земельної ОСОБА_4 крізь їхню земельну ділянку та створення ОСОБА_4 перешкод у користуванні ними своєю власністю, суд відмовив позивачам у задоволенні їхнього позову.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського району Київської області від 19 вересня 2013 року було залишено без змін.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з викладеним, та враховуючи, що обставини не підлягають доказуванню, суд відмовляє позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усуненні перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження житловим будинком шляхом скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки АДРЕСА_2, Києво-Святошинського району Київської області, у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

За правилами ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах визначених норм.

За правилами ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК, а також інших законів.

Відповідно до вимог п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором дарування, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Правила ст. 116 ЗК України встановлюють, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах норм безоплатної приватизації. Згідно з ч. 5 вказаної статті земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

У зв'язку з тим, що надання земельних ділянок у власність належить до компетенції органів місцевого самоврядування, суд відмовляє позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у визнанні за ними права власності по ? частині земельної ділянки.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємцям ОСОБА_7 було відомо про видачу ОСОБА_4 державного акту ще під час встановлення та погодження меж земельної ділянки НОМЕР_1 було відомо ще у 1996 році. Тому трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права чи інтересу сплив ще у 1999 році.

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

За правилами ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з правилами ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За вимогами ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У зв'язку з тим, що позовна давність може бути застосована судом лише у випадку, якщо встановлений факт порушення прав позивача, а під час розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивачів, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», п. «б» ч. 1 ст. 12, ст. 40, ч. 1, 2 ст. 78, ч. 1 ст. 81, ст. 116 Земельного кодексу України, ст.ст. 71, 75, 76, 80 Цивільного кодексу Української РСР, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності по ? частині земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні жилим будинком шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.