Справа № 152/1924/14-ц Провадження № 22-ц/772/489/2015Головуючий в суді першої інстанції Славінська Н. Л.
Категорія 50Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "09" лютого 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання. Посилається на те, що він навчається на денній формі навчання в інституті історії, етнології і права Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського з терміном навчання до 30.06.2018 року. Відповідно до довідок виданих інститутом від 07.10.2014 року №610 та виконкомом Юліямпільської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 15.09.2014 року №367 він фактично знаходиться на повному утриманні своєї матері - ОСОБА_4. Однак, його батько ОСОБА_3, працюючи в СО «Жмеринські ЕМ ПАТ «Вінницяобленерго» та маючи матеріальну можливість, належної участі в його утриманні не приймає, що ставить його та матір в скрутне матеріальне становище. На неодноразові звернення до батька щодо надання йому матеріальної допомоги, останній її добровільно не надає. Тому він вважає за необхідне стягнути з батька аліменти на період свого навчання в розмірі 500 грн. на місяць.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 28.10.2014 року і до припинення ним навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. У разі припинення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчання у навчальному закладі, стягнення аліментів на його утримання припиниться. В решті позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. (а.с.102-105).

Додатковим рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду Вінницької області від 13 січня 2015 року доповнено абзац четвертий резолютивної частини рішення Шаргородського районного суду від 25.12.2014 року у даній цивільній справі та викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави» (а.с.126).

В апеляційній скарзі скаржник - відповідач у справі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції від 25 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін у справі х представників, що з'явилися до суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2,суд першої інстанції встановив та виходив з того, що на даний час відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає, сплативши при звільненні з роботи в жовтні 2014 року заборгованість по аліментах, які стягувалися з нього за рішенням Шаргородського районного суду на період навчання сина в коледжі, про що стверджував відповідач в судовому засіданні і що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Шаргородського РУЮ від 26.06.2014 року про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із чим позивач знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виконкому Юліямпільської сільської ради та квитанцією про плату за навчання, оскільки не працює у зв'язку з тим, що навчається на денній формі навчання.

Встановлено, що відповідач працездатний, оскільки медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій заборони щодо працевлаштування не має, проте на даний час не працює, оскільки 22.10.2014 року звільнився з роботи в СО «Жмеринські ЕМ» ПАТ «Вінницяобленерго» з посади водія спецавтомобіля за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, де за останній рік отримав заробітну плату в сумі 30850 грн.

Також місцевим судом встановлено, що відповідач має хворобливий стан здоров'я, зокрема, хворіє на перелом лівої променевої кістки в тиловому місці із зміщенням, перелом шиловидного відростку ліктьової кістки, який ускладнився згинально-розгинальною контрактурою, часткову атрофію зорового нерва, хронічний панкреатит в стадії загострення, хронічний гастродуодоніт, гастроезофагеальну рефлексну хворобу, гепатомегалію, що підтверджується довідками лікувальних закладів, направленнями для консультації до лікарів-спеціалістів, консультативним висновком спеціаліста, протоколом ультразвукового дослідження органів черевної порожнини.

Проте, попри хворобливий стан здоров'я, відповідач не лікувався в медичних закладах, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження амбулаторного чи стаціонарного лікування з приводу хронічних захворювань суду не надав. Також, із показань в судовому засіданні самого відповідача ОСОБА_3, який також допитувався в якості свідка, відповідно до вимог ст.62 ЦПК України на підставі ухвали суду, він не ставав на облік у центр зайнятості через мізерний, на його думку, розмір виплат по безробіттю, а також через віддаленість та незручність приїздити в Шаргородський РЦЗ з м. Жмеринки, де він фактично та постійно проживає, будучи зареєстрованим в с. Ярове Шаргородського району, пошуками роботи займався самостійно, проте, на даний час роботи, підходящої для його стану здоров'я, не знайшов.

Таким чином, місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3, як батько повнолітнього ОСОБА_2, не позбавлений можливості працювати та матеріально забезпечувати на рівні з матір'ю повнолітнього сина, який продовжує навчання, може надавати допомогу на утримання сина, оскільки весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням повнолітнього сина, який навчається, покладено на матір ОСОБА_4, яка не маючи власного житла на території Юліямпільської сільської ради, проживає в будинку померлої бабусі з двома дітьми повнолітнім ОСОБА_2, неповнолітнім ОСОБА_6 та матір'ю ОСОБА_7

З метою забезпечити гідне утримання із свого боку дітям та своїй сім'ї, матір позивача спільно із своєю матір'ю веде господарство, яке складається із 6 корів, 1 свиноматки, 1 коня, птиці, має в користуванні земельну ділянку 0,52 га, мотоблок, отримує орендну плату від ПП «Довіра» за три земельні ділянки в розмірі 2328,40 грн. на рік за кожну земельну ділянку.

Таким чином, місцевим судом було встановлено, що повнолітній син відповідача - ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання на денній формі навчання, стипендії не отримує, навчаючись на контрактній формі навчання, утримується матір'ю. Також встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не приймає участі в матеріальному утриманні позивача, який продовжує навчання, та, враховуючи, що відповідач на даний час має хворобливий стан здоров'я, потребує лікування, попри це є працездатним, не має протипоказань щодо працевлаштування, але не працює, має на утриманні неповнолітнього сина, який навчається у Жмеринському вищому професійному училищі на безоплатній основі, джерелом доходів сім'ї відповідача на час розгляду справи в суді є заробітна плата дружини та оплата відповідачеві за оренду земельної ділянки, тому місцевий суд вважав, що позов підлягає частковому задоволенню про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на суму 300 грн. щомісячно, враховуючи, що відповідач не працює, стабільного доходу не має.

Також суд першої інстанції вважав такими, що не заслуговують на увагу, твердження відповідача про те, що він проживає в с. Ярове з батьками, які є особами похилого віку і знаходяться на його утриманні, так як ним не надано доказів того, що він здійснює догляд та утримання батьків. Навпаки, вказані твердження відповідача спростовані наявними в матеріалах справи довідками. До того ж, будучи допитаним в судовому засіданні в порядку ст.62 ЦПК України, відповідач надав показання про те, що до складу його сім'ї входять дружина та неповнолітній син і що він проживає в м. Жмеринка, будучи зареєстрованим в будинку батьків у с. Ярове Шаргородського району.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав такими, що не відповідають дійсності та спростовані доказами довідки виконкому Юліямпільської сільської ради від 04.11.2014 року про склад сім'ї відповідача та про те, що на його утриманні знаходяться батьки.

Встановлено, що згідно довідки Рахнянської амбулаторії від 04.11.2014 року матір відповідача дійсно має хворобливий стан здоров'я, попри це активно приймала участь в судових засіданнях як представник відповідача.

Таким чином, місцевий суд прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але на відміну від матері позивача, не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із чим право позивача на матеріальне утримання з боку батька порушено, та підлягає судовому захисту.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Нормами статі 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Так, судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 14 лютого 1995 року, серія НОМЕР_1.

Згідно довідки за №17/610 виданої 07.10.2014 року Вінницьким державним педагогічним університетом імені Михайла Коцюбинського, ОСОБА_3 являється студентом першого курсу інституту історії, етнології і права, спеціальність «історія» за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр денної форми навчання на комерційних засадах. Термін навчання становить з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року.

Згідно договору про навчання на комерційних засадах від 01.09.2014 року загальна вартість навчання ОСОБА_2 становить 36 400 грн.

Відповідно до довідки №367 виданої 15.09.2014 року Юліямпільською сільською радою Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_9 про те, що її син ОСОБА_2 знаходиться на її утриманні.

Згідно довідки за №59/14 виданої 19.09.2014 року ВДПУ ім. М. Коцюбинського ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 17.09.2014 року на період навчання.

Встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2, є працездатною особою, з 22.10.2014 року не працює, звільнився за згодою сторін на обліку в Управлінні соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області не перебуває і ніяких видів допомог не отримує, що не заперечувалось самим відповідачем в ході розгляду справи.

Згідно довідок за №405, 406 від 04.11.2014 року виданих Юліямпільською сільською радою Шаргородського району Вінницької області сім`я ОСОБА_3 складається з 4 осіб : дружини ОСОБА_10 1977 р.н., син ОСОБА_2 1996 р.н., батько ОСОБА_11 1938 р.н., мати ОСОБА_12 1939 р. н., де син, мати та батько перебувають на його утриманні.

Відповідно до відповіді управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області за №1109 від 03.11.2014 року наданої на запит суду першої інстанції батьки відповідача ОСОБА_12 та ОСОБА_11 перебувають на обліку та отримують пенсію.

Також згідно довідки №01-10/2226 від 17.11.2014 року виданої управлінням соціального захисту населення Шаргородської райдержадміністрації Вінницької області, ОСОБА_3 1967 р.н., як особа, що здійснює догляд за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на обліку в управлінні не перебуває і ніяких видів допомог не отримує.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Проте, за змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання покладено на обох батьків.

Таким чином колегія суддів вважає, що задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив дійсні правовідносини, що склалися між сторонами, дав їм належну оцінку та дійшов підставного висновку щодо заявлених в суді вимог, правильно застосувавши при цьому норми матеріального права та не порушивши норми процесуального права. Ухвалюючи дане рішення, суд виходив з доводів і заперечень сторін, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, повно з'ясувавши обставини справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з якими відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися та потребує при цьому матеріальної допомоги, оскільки, відповідач являючись працездатною особою, на виконання належним чином свого обов'язку закріпленого, як в Конституції України, так і в Сімейному кодексі України, має всі можливості матеріально утримувати свою повнолітню дитину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не є обґрунтованими підставами для скасування ухваленого судом рішення.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: