Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: стягнути з ТОВ "Акважитлосервіс" на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 16 223,00 гривень; стягнути з ТОВ "Акважитлосервіс" на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в сумі 11 750,00 гривень; визнати незаконними дії ТОВ "Акважитлосервіс" стосовно встановлення для ОСОБА_1 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 65-П2 від 13 листопада 2009 року та для ОСОБА_2 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 66-П2 від 13 листопада 2009 року необґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу АДРЕСА_1; зобов'язати ТОВ "Акважитлосервіс" провести розрахунок обґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу АДРЕСА_1, на підставі якого надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проекти договорів щодо надання комунальних послуг.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 13 листопада 2009 року між ОСОБА_1, яка є власником машиномісця № НОМЕР_1 та позивачем ОСОБА_2, який є власником машиномісця № НОМЕР_2, що розташовані в паркінгу АДРЕСА_1, та відповідачем було укладено договори № 65-П2 та № 66-П2 відповідно, на відшкодування витрат з утримання паркінгу. Згідно п. 1.1. зазначених договорів, відповідач зобов'язаний надавати позивачам послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника у паркінгу АДРЕСА_1 Згідно п. 1.2. договорів, позивачі зобов'язані оплачувати відповідачу за надані послуги плату, кожний в сумі по 250,00 гривень, враховуючи ПДВ.

За цей період з 16 лютого 2010 по цей час, позивач ОСОБА_1 сплатила відповідачу кошти по зазначеному договору на загальну суму 16 223,00 гривень За період з 17 березня 2010 року по цей час, позивач ОСОБА_2 сплатив відповідачу кошти по зазначеному договору на загальну суму 11 750,00 гривень.

Враховуючи, що між ними та відповідачем фактично не були укладені договори про надання комунальних послуг, то кошти в сумі 27 973,00 гривень, отримані відповідачем від позивачів за вищезазначеним договором є безпідставно отриманими, а тому, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позивачам зазначену суму коштів, сплачену останніми як оплату за нібито укладеними договорами.

Крім вищевикладеного, відповідач 01 липня 2014 року надав позивачам проект додаткової угоди № 1 до вищевказаних договорів, за якою відповідач пропонує збільшити розмір щомісячної плати за вказаними договорами з 250,00 гривень до 300,00 гривень на місяць, включаючи ПДВ. При цьому, цією додатковою угодою, відповідач пропонує позивачам додатково, до вказаної суми в 300,00 гривень, оплачувати вартість електроенергії, яка буде розраховуватись відповідачем самостійно. Враховуючи, що умови цієї додаткової угоди № 1 не відповідають вимогам Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема п. 1 ст. 26 Закону, а також порушують права позивачів як споживачів послуг відповідно до п.п. 7 п. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", то така пропозиція з боку відповідача є протизаконною. Крім того, відповідач не має права в односторонньому порядку збільшувати розмір оплати за нібито надані комунальні послуги та нараховувати позивачам суми заборгованості з їх оплати по підвищеній вартості послуг. Не дивлячись на порушення чинного законодавства, відповідач надсилає позивачам квитанції з вимогою оплати нібито наданих послуг, з зазначенням в них суми заборгованості за підвищеними в односторонньому порядку вартістю таких послуг. На пропозицію укласти зазначену додаткову угоду № 1 до вищевказаних договорів, позивачі 01 серпня 2014 року подали відповідачу листи, які були зареєстровані відповідачем за вх. № 192 від 01 серпня 2014 року з проханням зменшити вартість отримуваних послуг до економічно обґрунтованих, які, як позивачі вважають, мають становити не більше 100,00 гривень на місяць, враховуючи ПДВ. Однак до цього часу, в порушення п. 2 ст. 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач не надав позивачам жодної відповіді на їхні листи.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що позивачі вважають, що вони не користуються послугами відповідача, так як паркінг є їх власністю. В договорах на відшкодування витрат з утримання паркінгу, укладених між позивачами та відповідачем, не було дотримано всіх умов укладення договору, передбачених ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у зв'язку з чим він не може вважатися укладеним. Зазначив, що позивачу сплачували кошти за договорами, оскільки отримували погрози щодо недопущення їх до паркінгу. В подальшому, відповідач надіслав їм проект угоди та квитанцію про оплату на суму 300 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених у запереченні, пояснив суду, що угоди, укладені між відповідачем та позивачами виконуються сторонами, тому не можуть бути визнані неукладеними. Зазначив, що позивачі не можуть зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії по оферті чи акцепту. Відповідач надіслав позивачам оферту у 2009 році та позивачі її прийняли. При цьому, якщо договір не відповідав вимогам (відсутні відповідні пункти), позивачі можуть ставити питання лише щодо визнання договорів недійсними, а не відшкодування безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України. Також зазначив, що в під'їзді будинку, де розташований паркінг, наявний розрахунок по сплаті коштів за всі види послуг, що надає відповідач, даний розрахунок доступний для огляду всім. При цьому, на сьогоднішній день, порівняно з 2009 роком, вартість комунальних послуг збільшилася, у зв'язку з чим відповідачем і було запропоновано внести зміни до договорів, укладених з позивачами, шляхом укладення додаткових угод.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Акважитлосервіс" було укладено договір № 65-П2 на відшкодування витрат з утримання паркінгу. Того ж дня, між ОСОБА_2 та ТОВ "Акважитлосервіс" було укладено договір № 66-П2 на відшкодування витрат з утримання паркінгу (а.с.6-8, 10-12).

Відповідно до п. 1.1. Розділу. 1 даних договорів, предметом договору є забезпечення виконавцем - ТОВ "Автожитлосервіс" - надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а саме: прибирання приміщень паркінгу та прилеглої до нього території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника, у паркінгу АДРЕСА_1 а замовником - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно п. 1.2. Розділу 1 даних догорів, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить з ПДВ - 250 гривень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі посилаються на те, що умови договорів, укладених між ними та відповідачем не відповідають вимогам, а саме: не містять вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, тарифів та їх складових на кожну з цих послуг, загальну вартість послуг, у зв'язку з чим договір не може бути укладений, а кошти в сумі 27 973,00 гривень є безпідставно отриманими відповідачем, а тому на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний повернути зазначену суму коштів.

В той же час, суд не може погодитися з даними твердженнями позивачів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

В частині першій статті 26 цього ж Закону визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною другою та третьою цієї ж статті визначено, що крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Так, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, якщо сторонами договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо розміру встановленої плати, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Під час підписання договорів № 65-П2 та №66-П2 про відшкодування витрат з утримання паркінгу від 13 листопада 2009 року позивачі були ознайомлені з їх умовами, висловили свою згоду щодо умов договору та волевиявлення шляхом підписання зазначених договорів, про що свідчить підписи позивачів у вказаних договорах на відшкодування витрат з утримання паркінгу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачами в період часу з березня 2010 року по листопад 2014 року було проведено оплату в рахунок виконання договорів № 65-П2 та №66-П2 від 13 листопада 2009 року на відшкодування витрат з утримання паркінгу, що не заперечувалося стороною позивачів в судовому засіданні та свідчить про вільне волевиявлення сторін договору, щодо погодження усіх істотних умов договору.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають за наявності таких вимог:

- необхідно, щоб одна особа набула /зберегла/ майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна на одній стороні є результатом відповідного зменшення майна на іншій;

- необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої особи відбулось без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою.

В той же час, до спірних правовідносин не може бути застововано норми вказаної статті закону, оскільки волевиявлення позивачів під час укладення договорів було вільним, між позивачами та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, в тому числі й щодо вартості послуг, договори, укладені між сторонами є чинними та виконувалися позивачами, при цьому відомостей про визнання договорів недійсними стороною позивачів надано не було, що свідчить про те, що кошти, отримані відповідачем в рахунок виконання договорів від позивачів не можуть вважатися безпідставно набутими.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачів про стягнення з ТОВ "Акважитлосервіс" на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в сумі 16 223,00 гривень та на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів в сумі 11 750,00 гривень та про визнання незаконними дії ТОВ "Акважитлосервіс" стосовно встановлення для ОСОБА_1 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 65-П2 від 13 листопада 2009 року та для ОСОБА_2 в договорі на відшкодування витрат з утримання паркінгу № 66-П2 від 13 листопада 2009 року необґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог щодо зобов'язання ТОВ "Акважитлосервіс" провести розрахунок обґрунтованої вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу АДРЕСА_1, на підставі якого надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проекти договорів щодо надання комунальних послуг, то дані вимоги також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, з боку відповідача на адресу позивачів було направлено додаткові угоди № 1 від 01 липня 2014 року до договору №65-П2 та № 66-П2 від 13 листопада 2009 року, згідно яких запропоновано пункт 1.2. розділу 1 "Предмет договору" договору № 66-П2 від 13 листопада 2009 року викласти у наступній редакції: " 1.2. Розмір щомісячної плати за послуги з утримання паркінгу та прилеглої до нього території (крім спожитої електроенергії) становить 250,00 гривень, ПДВ - 50,00 гривень, разом з ПДВ - 300,00 гривень, згідно з кошторисом, наведеним у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди. Вартість спожитої електроенергії буде нараховуватись окремо щомісячно" (а.с.9, 13).

Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, додаткові угоди № 1, направлені відповідачем на адресу позивачів, є по суті офертою - пропозицією внести відповідні зміни до договорів. Відповідь на оферту є виключним правом позивачів в існуючих між ними та відповідачем цивільних правовідносинах, що може включати необхідність проведення розрахунків вартості комунальних послуг щодо утримання паркінгу, наданні позивачам проектів договорів щодо надання комунальних послуг, при цьому судом не може бути здійснено будь-якого впливу на необхідність оферти чи акцепту.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необґрунтованими, а позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" про захист прав споживачів таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 626, 627, 628, 629, 632, 638, 641, 642, 653, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 15, 59-61, 79, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: