справа № 2/325/108/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року. смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Діоба Г.О.,

при секретарі Цукановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 13.01.1996 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що зроблено відповідний актовий запис № 2 в Новоазовському відділі реєстрації актів громадського стану Донецької області. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Останнім часом спільне життя з відповідачкою погіршилось через різні погляди на сімейне життя, виховання дітей та різне ставлення до ситуації в Україні. В зв'язку з відсутністю взаєморозуміння в сім'ї, між ним та дружиною виникали суперечки та сварки, внаслідок чого склались стійкі неприязні стосунки, що призвело до втрати поваги один до одного. З травня 2014 року шлюбні відносини між ним і відповідачкою припинені, вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства і спору про поділ майна у них не має. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин він в теперішній час проживає в м. Маріуполі в трикімнатній упорядкованій квартирі разом з неповнолітніми дітьми, які знаходяться на його утриманні. На даний час він є військовослужбовцем, отримує заробітну плату. В зв'язку з наявністю постійної роботи і стабільного доходу він може в повному обсязі створити необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Відповідачка спочатку не заперечувала проти того, щоб діти залишились проживати з ним, але останнім часом неодноразово висловлювала думку про те, що бажає їх повернути та про можливість виїзду разом з ними для постійного проживання за межі України. На даний час відповідачка ніде не працює, не має ніяких доходів, проживає в м. Новоазовськ Донецької області в будинку своїх батьків, який не облаштований всім необхідним для дітей та не може забезпечувати умов для їх нормального розвитку і навчання. Вважає, що в зв'язку з ситуацією, яка склалась в Донецькій області на теперішній час, проживання дітей в м. Новоазовськ може створити небезпеку для їх життя. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 і визначити місце проживання дітей разом з ним, залишивши їх на його утриманні та вихованні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги за обставинами викладеними в позовній заяві та просить їх задовольнити, пояснивши, що на примирення з відповідачкою не згодний.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що обставини викладені в позові вона визнає і не оспорює, дійсно шлюбні стосунки між нею і позивачем припинені з травня 2014 року, вона теж на примирення з ним не погоджується. Той факт, що діти за власним бажанням вирішили проживати з батьком, вона не заперечує. З червня минулого року вона ніде не працює, проживає в будинку своїх батьків в м. Новоазовськ, який не має відповідних умов для розвитку і проживання дітей. Має намір виїхати за межі України в зв'язку з проведенням бойових дій за місцем її проживання.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не прибув. Голова Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Алексєєв І.А. надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що 13 січня 1996 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Новоазовським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області, актовий запис № 2, однак з травня 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Позивач та відповідачка на примирення не згодні, що свідчить про неможливість їхнього подальшого подружнього проживання. Визнання ОСОБА_2 позовних вимог в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки суперечить як інтересам ОСОБА_1, так і інтересам ОСОБА_2, тому шлюб підлягає розірванню.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_4. За власним бажанням на даний час діти перебувають на вихованні позивача ОСОБА_1 та проживають разом з ним в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1. Позивач з 1994 року перебуває на службі в Державній прикордонній службі України, з жовтня 2014 року займає посаду помічника начальника 2 групи чергового частини з повсякденної діяльності центру управління службою Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, має середньомісячний заробіток в розмірі 10406,24 гривень. За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується виключно з позитивної сторони. Зазначені обставини підтверджуються довідкою від 26.01.2015р. голови об'єднання співвласників багатоквартирних будинків "Азовчайка", технічним паспортом на нерухоме майно, а саме вищезазначену квартиру, довідкою № 7 від 19.01.2015р. про заробітну плату позивача, характеристикою з місця роботи від 20.01.2015р. Крім того, зазначені обставини визнані в судовому засіданні і відповідачкою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 також визнала і підтвердила ті обставини, що вона в теперішній час ніде не працює, не має будь-яких стабільних доходів, проживає в м. Новоазовськ Донецької області в будинку своїх батьків, на даний час має складності у забезпеченні умов для нормального проживання і навчання своїх дітей і має намір, в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, виїхати за межі України.

Згідно ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір може бути вирішений судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.

На підставі викладеного, враховуючи, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає спільно з рідним братом ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1, який має постійну роботу, стабільний доход, сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачем, який має можливість забезпечити дочці належні умови для виховання і розвитку, оскільки це відповідатиме інтересам малолітньої. Крім того, визнання відповідачкою позовних вимог в частині визначення місця проживання дочки не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вирішуючи вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині та до висновку про те, що визнання ОСОБА_2 заявлених вимог в цій частині суперечить закону.

Частиною 2 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і самостійно обрав собі місце проживання разом з батьком ОСОБА_1, що в судовому засіданні сторонами визнається і не оспорюється.

За таких обставин у суду відсутні правові підстав для визначення місця проживання цієї особи, яка на момент розгляду справи досягла 16-річного віку.

Керуючись ст. 10, 11, 14, 57-60, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити часткового.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 13 січня 1996 року Новоазовським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 2.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на вихованні якого вона перебуває.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.О. Діоба