Справа № 761/3010/15-ц
Провадження №2/761/3114/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

14 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування квартири від 08.07.2013. Крім позивача, в квартирі мешкають її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначає, що з 18.09.2013 у вказаній квартирі зареєстрована сестра позивача - ОСОБА_2 25.02.2005 відповідач зверталася до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва із заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку у зв'язку з тим, що вона не проживає в України, а проживає у Польщі, однак її заява була залишена без задоволення. Враховуючи те, що відповідач не є власником вказаної квартири та не проживає в Україні понад десять років, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати уповноважений орган зняти відповідача з реєстрації.

ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбулося 14.04.2015, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 14.04.2015, не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування квартири від 08.07.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Шостої Київської нотаріальної контори Ларіною О.В. (а.с. 4-5).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Актом від 16.12.2014 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 з 2004 року по день складання акту не проживає (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2005 відповідач зверталася до Начальника ЖЕКу 1014 Діденко Н.І. із заявою, відповідно якої просила зняти її з реєстраційного обліку у зв'язку з тим, що вона з 04.10.2003 проживає в Польщі (а.с. 16).

Відповідно до положень ст. 163 Житлового кодексу Української РСР (далі по тексту - ЖК України), у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі не проживає в АДРЕСА_1.

Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами і доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в АДРЕСА_1, та не є її власником.

З приводу заявлених позовних вимог про зобов'язання уповноважений орган зняти з реєстраційного обліку відповідача, слід зазначити наступне.

Пунктом 2 ч. 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, зняття особи з реєстрації місця проживання є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Поряд з цим, оскільки здійснення реєстрації місця проживання чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними підрозділами МВС України, які є суб'єктами владних повноважень, то заявлена у даній справі позовна вимога про зняття з реєстрації, заявлена саме до відповідача, задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: