Справа № 367/4853/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/5229/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 6 22.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 6 серпня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою, зацікавлена особа відділ реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 15 вересня 2006 року по 9 серпня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розірвання шлюбу вона залишилась проживати разом з дитиною в своєму будинку по АДРЕСА_2 в м. Ірпінь Київської області, а ОСОБА_3 поїхав до своїх батьків у с. Михайлівка Перевальського району Луганської області.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2011 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і останній сплачував аліменти шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача до 7 жовтня 2013 року.

Заявник вказала, що вона деякий час підтримувала з ОСОБА_3 телефонний зв'язок, остання розмова у них відбулася в кінці січня 2014 року. У розмові той неодноразово висловлювався, що він знаходиться в військовому ополченні і приймає участь в певних подіях. Після цієї розмови ОСОБА_3 жодного разу не виходив на телефонний зв'язок, як і його батьки.

Обставинами, що загрожували смерті ОСОБА_3, на думку заявника слід вважати те, що на значній території Донецької та Луганської областей тривалий час ведуться бойові дії з застосуванням важкої артилерії тощо, участь в цих подіях приймають збройні формування Російської Федерації, державою Україна визнані великі жертви серед мирного населення зазначених областей, маються мільйони переселенців з окупованих територій, українські військові, що задіяні в цих подіях визнаються учасниками бойових дій, а ті, що отримали поранення визнаються інвалідами війни. Оголошення ОСОБА_3 померлим їй необхідно для зміни прізвища доньки з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, а також для отримання державної соціальної допомоги й можливим виїздом разом з донькою за кордон.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 6 серпня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що доказів про факт смерті ОСОБА_3 наразі немає, однак з урахуванням вищевикладених конкретних обставин справи, є всі підстави зробити припущення про його смерть.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява про оголошення фізичної особи померлою обґрунтована тільки формально, а наявність обставин, які б загрожували цій особі смертю або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, заявником не доведено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухваленого рішення, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 15 вересня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 9 серпня 2011 року шлюб між ними розірвано та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 5 липня 2011 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Відповідно до даних довідки Михайлівської селищної ради Перевальського району Луганської області від 22 жовтня 2009 року за № 1064, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані і проживають ОСОБА_3 разом зі своїми батьками.

Згідно із актом депутата Ірпінської міської ради Київської області від 7 травня 2015 року, при обстежені умов проживання ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_4 знаходиться на утриманні своєї матері ОСОБА_2, а ОСОБА_3 участі у вихованні, матеріальному забезпеченні та догляді за дитино. не приймає.

За положеннями ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, за змістом зазначених норм підставами визнання особи такою, що померла є якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями протягом шести місяців; за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця.

Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла і в залежності від підстав визнання особи такою, що померла визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Виняток встановлений у ч. 2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Статтею 247 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У своїй заяві ОСОБА_2 посилається на те, що на території проживання ОСОБА_3 тривалий час ведуться бойові дії, він вступив до збройного формування, зв'язок з ним втрачено з відсутністю відомостей про його місцеперебування, що в системному аналізі дає підстави припускати про його смерть.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, чи зверталась вона до органів внутрішніх справ з приводу розшуку чи щодо надання відомостей про ОСОБА_3 з січня 2014 року, чи зверталася вона до органів РАЦС з питання перевірки наявності актового запису про смерть ОСОБА_3, які заходи вживала заявник для встановлення місця знаходження ОСОБА_3, а також не додано доказів, які дані підтверджують обставини коли і ким були отриманні відомості про місце перебування відсутньої особи, навести факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи (відповіді на запити, листи, довідки з органів внутрішніх справ тощо).

Оскільки заявником не надано офіційного підтвердження ведення воєних дій на території проживання особи, що підлягає до визнання померлою та участі її у них, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що причини його тривалої відсутності пов'язані не з можливою смертю, а з іншими життєвими підставами.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява про оголошення ОСОБА_3 померлим обґрунтовано тільки формально, тобто заявником не зазначено належних підстав для оголошення фізичної особи померлою, а наявність обставин, які б мали загрожувати цій особі смертю або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, заявником не доведено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 6 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: