Провадження № 2/185/184/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря - Константінової К.Г., за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, в якому просить усунути перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_3 Дніпропетровської області шляхом зняття ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстрації у даному домоволодінні, визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування домоволодінням АДРЕСА_3 Дніпропетровської області. Позов мотивовано тим, що позивачу належить на праві приватної власності домоволодіння № АДРЕСА_3 Дніпропетровської області. В домоволодінні позивача зареєстровані колишня співмешканка сина - ОСОБА_2 та її донька, онука позивача - ОСОБА_6, які з жовтня 2009 року за вказаною адресою не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Згідно заяви від 17.02.2014 року позивачем вказано підставою позову ст.405 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, додатково вказала, що відповідачем в судовому засіданні не наведено поважних причин не проживання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3, з жовтня 2009 року.

В судовому засіданні відповідач просила відмовити в задоволенні позову, вказала, що не проживає за адресою реєстрації місця проживання через неприязнені стосунки з ОСОБА_4, батьком її дитини, та його матір'ю, позивачем, змушена була виїхати з домоволодіння АДРЕСА_3 через насильство з боку ОСОБА_4, деякі свої речі та речі дитини залишились в будинку, оскільки ОСОБА_4 не дав можливості їх вивезти. На даний час в будинку змінено замки, на її дзвінки ОСОБА_5 не відповідає, в розмовах ображає.

В судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, просила постановити рішення в інтересах дитини, зазначила, що дитина має бути зареєстрована та проживати з одним з батьків, батько, ОСОБА_4, не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Третя особа, ОСОБА_4, просив позов задовольнити в повному обсязі, вказав, що на даний час відповідач з дитиною проживає разом зі своєю матір'ю в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, відповідачу на праві власності належить частина вказаної квартири, тому відповідач може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дитини за адресою фактичного проживання.

Представник третьої особи, Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні допитано свідка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Він пояснив, що є сусідом позивача, проживає за адресою: АДРЕСА_1, знає, що на даний час по АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_4 з новою жінкою та дитиною, відповідач з дитиною не проживає за цією адресою десь 4-5 років, виїхала з будинку через сварку з ОСОБА_4, коли виїжджала якийсь речі забирала.

В судовому засіданні допитано свідка, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6. Він пояснив, що є сусідом позивача, проживає за адресою: АДРЕСА_2, знає, що на даний час по АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_4 з новою жінкою та дитиною, відповідач з дитиною не проживає за цією адресою приблизно з літа 2009 року, виїхала з будинку через сварку з ОСОБА_4, коли виїжджала забрала речі.

Заслухавши сторін та третіх осіб, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником домоволодіння № АДРЕСА_3 Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2005 року, посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстраційний № 1-1299.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, з 24.05.2007 року, місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не значиться.

Відповідно до домової книги для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_3, за вказаною адресою зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з письмових доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі, дитина, ОСОБА_6, проживає разом з матір'ю.

Відповідно до акту від 20.11.2013 року, який складено комісією у складі мешканця будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7, мешканця будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8, склали наступний акт про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12 з жовтня 2009 року по теперішній час не проживають у АДРЕСА_3, за весь період часу жодного разу не з'являлись в даному домоволодінні, не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат, з утримання даного домоволодіння, а також, відсутні їх особисті речі з жовтня 2009 року у даному домоволодінні.

Згідно з актом від 16.12.2012 року, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні в матеріалах цивільної справи №429/13087/12, з 2010 року по теперішній час в будинку АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_5, ОСОБА_4, за даною адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не проживають з 2010 року, що підтверджують сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Відповідно до акту відвідування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, від 18.02.2014 року, який складено комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей, головного спеціаліста відділу освіти, методисту відділу освіти Павлоградської міської ради, встановлено, що в домоволодінні відсутні будь-які дитячі речі: одяг, взуття, предмети особистого користування та гігієни, книги, іграшки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.156 чинного Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, ОСОБА_2 та малолітня дитина ОСОБА_6, зі згоди власника житла, ОСОБА_5, зареєстровані у домоволодінні АДРЕСА_3 Дніпропетровської області з травня 2007 року, тобто відповідачі вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і набули прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Доводи представника позивача та третьої особи, ОСОБА_4, щодо відсутності відповідачів у будинку понад один рік без поважних причин, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки ними не спростовується наявність напружених відносин з відповідачем, також на даний час в будинку проживає ОСОБА_4 з іншою жінкою та дитиною, яких вселив у будинок, що також стало перешкодою для сумісного проживання сторін та третьої особи у будинку. Вищенаведене свідчить про наявність поважних причин для відсутності відповідачів у житловому будинку понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_4, суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_4 щодо необхідності реєстрації місця проживання відповідачів за цією адресою, оскільки згідно положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом, реєстрація місця проживання осіб здійснюється за особистою письмовою заявою та визначеними вказаним Законом України документами.

Таким чином, вимога позивача щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування домоволодінням АДРЕСА_3 Дніпропетровської області, задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог стосовно усунення перешкод у користуванні домоволодінням АДРЕСА_3 Дніпропетровської області шляхом зняття ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстрації у домоволодінні АДРЕСА_3 Дніпропетровської області, то така вимога не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки порядок та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на вищевикладене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на те органами, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд не знайшов підстав для постановлення рішення про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

Виходячи з вищенаведеного, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації та про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено 18 лютого 2015 року.

Суддя А. О. Врона