Провадження № 22-ц/779/12/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 7668,09 грн., судовий збір в сумі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 400 грн.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог процесуального та матеріального права.

Вказала, що вищевказані кошти суд стягнув з неї на підставі розписки від 25.01.2013 року, яку вона фактично не писала і кошти не позичала. Для встановлення цієї обставини за її клопотанням суд призначив судову почеркознавчу експертизу. На вимогу експерта ОСОБА_3 надала письмові зразки почерку та підпису, які направила до суду. При цьому повідомила суд, що документів із зразками почерку та підписів за період 2012-2013 роки у неї немає. Однак, суддею було рекомендовано звернутися до експерта, щоб він допоміг відібрати відповідні зразки почерку. В свою чергу, експерт повідомив, що згідно закону не має права збирати зразки почерку та підписів і відмовив у наданні консультацій. Як наслідок, у проведенні експертизи було відмовлено, в зв'язку з відсутністю необхідних зразків почерку.

Апелянт вважає, що при вирішенні даної справи, судом порушено вимоги процесуального законодавства, а також вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз (наказ МЮУ від 08.10.1998 року №53/5).

Згідно даних рекомендацій, суд, як орган, що призначив експертизу, зобов'язаний був відібрати експериментальні зразки почерку (п.1.6), однак не зробив цього.

Апелянт вважає, що судова почеркознавча експертиза була не проведена з вини суду, що перешкодило всебічному з'ясуванню суттєвих обставин справи та призвело до ухвалення помилкового рішення.

ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з оригіналу розписки від 25.01.2013 року, ОСОБА_3 уклала договір позики з ОСОБА_2 та отримала у останнього кошти в сумі 7335 грн., які зобов'язалась повернути до 31 січня 2013 року (а.с.29).

Згідно висновку експерта №09/03-474 від 30.12.2014 року рукописні написи та підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 25.01.2013 року виконані гр. ОСОБА_3. Підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 25.01.2013 року виконаний ОСОБА_3. Питання «Чи містить він ознаки монтажу» не вирішувалось у зв'язку з тим, що надана для дослідження розписка від 25.01.2013 року є оригіналом (а.с.150-156).

Відповідно до ст.ст.10,57,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, письмова розписка від 25.01.2013 року є належним доказом, який свідчить про укладення сторонами договору позики та спростовує доводи ОСОБА_3 про неотримання нею коштів від ОСОБА_2

В силу дії ст.ст.526, 1049 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на те, що позичальник ОСОБА_3 не повернула у встановлений строк позикодавцю ОСОБА_2 отримані за розпискою кошти (7335 грн.), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення суми позики з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.