Справа № 603/138/15-ц
Провадження №2/603/57/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі Швець Н.С.

за участю:

позивача-відповідача ОСОБА_1, представника позивача-відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3, представника позивача-третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 - Бойка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек Василь Іванович, про визнання права власності на спадкове майно,

та за позовом

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області (далі - Коропецька селищна рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І., про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області. Посилається на те, що 08.07.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_7, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Проте одержати у нотаріальній конторі свідоцтво про прийняття спадщини на спірні земельні ділянки не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.07.2014 року. Оскільки відповідач - Коропецька селищна рада не визнає її як власника вищевказаних земельних ділянок, що прийняті у спадок, просить визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області, що належали спадкодавцю ОСОБА_7 згідно рішення Коропецької селищної ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» від 08 квітня і 29 травня 1995 року.

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до відповідачів Коропецької селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 про допуск її до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Згідно клопотань ОСОБА_3 та її представника на підставі ч.2 ст.34 ЦПК України справу розглянуто з початку.

У пред»явленому позові ОСОБА_3 посилається на те, що згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року, яке набрало законної сили, за нею визнано право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка - спадкодавця ОСОБА_8, зокрема на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_2, та на земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2. На зазначені земельні ділянки нею виготовлено державні акти.

Оспорюване рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 вважає незаконним, оскільки органом місцевого самоврядування не взято до уваги матеріали картографічного зображення 1963 року та земельно-кадастрову документацію, що згідно ст. 107 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є основою для меж та виготовлення технічної документації. Посилається на положення ч.ч.2,4 ст. 17 ЗК України (1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, згідно яких земельні ділянки передаються на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір. Передача у власність земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, проводиться після їх вилучення (викупу). Згідно земельно-кадастрової документації та державних актів про право власності на землю за нею рахується 0,41 га по АДРЕСА_2, при цьому земельні ділянки за зазначеною адресою протягом 1978 - 2008 років не вилучались. Згідно плану земельних ділянок в с.Стігла Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області гр..ОСОБА_3 та ОСОБА_7, виконаного на замовлення ПП «Землі Придністров»я» 06.06.2011 року, по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 рахується 0,3189 кв. м, за ОСОБА_7, - 0,3040 кв.м. Таким чином, земельна ділянка, призначення якої - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, є меншою ніж 0,25 га, право власності на яку просить визнати позивач за первинним позовом.На підставі зазначеного просить суд її позов задовольнити.

У ході розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги, зокрема зазначила, що просить визнати недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 частково, а саме в частині безкоштовної передачі земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов до Коропецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І. про визнання права власності на спадкове майно підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Позов ОСОБА_3 не визнали. Просять суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог.

Окрім цього, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_7, документально оформила прийняття спадщини. Однак, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на своє ім»я на належні йому згідно рішення органу місцевого самоврядування земельні ділянки та записів земельно-кадастрової книги, їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину - спірні земельні ділянки. Вважає, що, як і ОСОБА_3, має право на визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно. Документом, який посвідчує право власності ОСОБА_7 на спірні земельні ділянки, які підлягають спадкуванню згідно ст. 1218 ЦК України, вважає рішення Коропецької селищної ради від 08 квітня і 29 травня 1995 року, прийняте на виконання Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року, що узгоджується із судовою практикою.

Що ж стосується позову ОСОБА_3, то просить суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог, посилаючись на те, що не має жодного відношення до спірного спадкового майна, а рішенням Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 не порушуються права ОСОБА_3, яка до того ж не посилається на порушення її прав, як і не навела жодного доказу на обґрунтування порушення таких.

Також у ході розгляду справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав суду письмову заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності, однак у судовому засіданні просить у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відмовити за безпідставністю вимог.

ОСОБА_1 та її представник просять суд позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, у позові ОСОБА_3 - відмовити.

ОСОБА_3 та її представник - адвокат Бойко М.П. у судовому засіданні позов ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І. про визнання права власності на спадкове майно не визнали, просять суд у його задоволенні відмовити. Підтримали позов ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 в частині безкоштовної передачі земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_3 суду пояснила, що вже довгий період часу у неї тривають спори із суміжними землекористувачами, зокрема ОСОБА_7, а після його смерті - його донькою ОСОБА_1 Вважає, що спірна земельна ділянка 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що передана у приватну власність ОСОБА_7, знаходиться у двох різних місцях, а тому у випадку задоволення первинного позову ОСОБА_1 буде порушено її право власності на землю, що підтверджено державними актами, та як матиме місце накладка двох земельних ділянок. У обґрунтування позовних вимог і заперечення первинного позову посилається на те, що записи у земельно-кадастровій книзі пошкоджені, а тому доказів про те, що земельні ділянки, на які претендує позивач-відповідач, розташовані саме за адресою: АДРЕСА_1, відсутні. На думку ОСОБА_3, аналізом даних погосподарських книг підтверджується те, що площа земельної ділянки, якою користувався її чоловік ОСОБА_8, безпідставно зменшилась із 0,50 га до 0,41 га, на яку нею і виготовлені правовстановлюючі документи. У ході обмірів суміжних землекористувачів встановлено, що біля житлового будинку АДРЕСА_1 є земельна ділянка площею 0,21 га, тобто недостатньо площі для задоволення первинного позову. При цьому посилається на пояснення самого спадкодавця ОСОБА_7 у постанові про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 року.

Зазначила, що саме за рахунок площ земельних ділянок в різних урочищах ОСОБА_7 намагався довести те, що оспорювані 0,25 га знаходяться біля житлового будинку. Так, змінились дані щодо площі земель у урочищі «Біля Жиляка», а також зменшилась площа в урочищі «Гола» із 0,15 га до 0,12 га.

Не заперечили права ОСОБА_1 на оформлення права власності на спадкове майно, однак після виготовлення усієї технічної документації із землеустрою та визначення місця розташування спірних земельних ділянок.

Представник Коропецької селищної ради у судове засідання не з»явився, проте звернулись до суду із письмовою заявою про розгляд справи у їхній відсутності.

У ході судового розгляду по первинному позову представник Коропецької селищної ради - Куриляк С.В. у судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області. У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, просить відмовити, оскільки біля житлового будинку АДРЕСА_1 відсутня земельна ділянка зазначеного розміру. Так, згідно проведених обмірів розмір земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_1 становить 0,2134 га, додатком до земельної ділянки є сад, тобто він є складовою земельної ділянки площею 0,25 га, що передана у власність спадкодавцю ОСОБА_7 Також суду пояснила, що земельно-кадастрова книга за 1986 рік сильно пошкоджена, зокрема в частині записів щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7, а тому у 2010 році нею сформовано нову земельно-кадастрову книгу, у яку внесено записи згідно пояснень жителів селища. ОСОБА_1, успадкувавши майно свого батька, у селищну раду не зверталась із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.

У наступні судові засідання представник Коропецької селищної ради до суду не з»явився, проте подали суду заяву про повне визнання позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно. Просять розгляд справи здійснювати у їхній відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І., за первинним позовом, у судове засідання не з»явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності за наявними матеріалами в справі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовних заяв, заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із ст.10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, передбачено ст.3 ЦПК України.

Ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України 2001 року громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п.7 Перехідних положень діючого ЗК України 2001 року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Рішенням Коропецької селищної ради народних депутатів 22 скликання 3 сесії від 29 травня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 та заяв громадян сіл Коропецької селищної ради вирішено безкоштовно передати у приватну власність та постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та особистого підсобного господарства громадянам сіл Коропецької селищної ради згідно з додатком (Списком).

Як убачається із вищевказаного Списку до даного рішення, під порядковим №82 містяться дані щодо надання земельної ділянки ОСОБА_7, зокрема у приватну власність всього разом 0,37 га, з яких - 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,12 га - для ведення підсобного господарства, у графі «місце проживання» зазначено: с. Стігла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.11.2013 року).

Як убачається із спадкової справи №57/2014 р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, що оглянута в судовому засіданні (ксерокопія наявна у матеріалах справи), спадщину після його смерті прийняла донька - позивач по первинному позову ОСОБА_1. Зокрема згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області 08.07.2014 року ОСОБА_1 успадкувала належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (реєстровий запис №901), а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3471 га, що розташована на території Коропецької селищної ради та належала ОСОБА_7 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 12.06.2003 року, кадастровий НОМЕР_3, про що зроблено реєстрований запис за №902, та розміром 0,1953 га, кадастровий №:01:001:0121 (зареєстровано в реєстрі за №903).

Як убачається із матеріалів спадкової справи №57/2014 р., відділом Держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області 22.07.2014 року надано відповідь державному нотаріусу Войташеку В.І. про те, що витяг про земельну ділянку площею 0,30 га, розташована по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7, не може бути виданий у зв»язку з тим, що відомості з Державного земельного кадастру надаються після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі виготовленої документації із землеустрою.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. №678/02-31 від 29.07.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,30 га, що розташована по АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні посилаються на те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею усього майна померлого ОСОБА_7, якому згідно рішення органу місцевого самоврядування від 29.05.1995 року передано у приватну власність дві земельні ділянки, якими спадкодавець користувався по день відкриття спадщини, а станом на сьогоднішній день користується ОСОБА_1 як спадкоємиця останнього, однак за життя ОСОБА_7 правовстановлюючих документів на землю виготовлено не було.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05.03.2012 року, задоволено позов ОСОБА_3, визнано за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №62), а саме: на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_2; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га, яка розташована по АДРЕСА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.07.2012 року вищевказане рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 5 березня 2012 року залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Отже, рішення суду набрало законної сили, є чинним.

На підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року №2-341/2011 відділом Держземагенства у Монастириському районі 27.11.2012 року на ім»я ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га межах згідно планом, яка розташована по АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Дата державної реєстрації земельної ділянки - 09.02.2015 року, кадастровий номер НОМЕР_5, що підтверджується витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що наявний у матеріалах цивільної справи.

Як убачається із державного акта серії НОМЕР_6, виданого відділом Держземагенства у Монастириському районі 27.11.2012 року на підставі вищевказаного рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.08.2011 року №2-341/2011, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,16 га у межах згідно з планом, розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Даній земельній ділянці також присвоєно кадастровий номер НОМЕР_7, дата державної реєстрації земельної ділянки 09.02.2015 року (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку).

Як слідує із пояснень сторін у судовому засіданні, на сьогоднішній день апеляційним судом Тернопільської області відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.03.2015 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_1, процесуального правонаступника ОСОБА_7, з врахуванням доповнень до позовних вимог від 01 жовтня 2013 року та з урахуванням змін, зазначених у заяві від 11 березня 2015 року про визнання недійсним рішення № 195 12 позачергової сесії 6 - скликання від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення 15 сесії 6-скликання Коропецької селищної ради № 222 від 06 квітня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора Монастириського району…»; про визнання недійсним рішення одинадцятої сесії шостого скликання Коропецької селищної ради № 162 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження акту узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_7.»; про визнання недійсними державних актів серії НОМЕР_8 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, виданий на ім'я ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_9 та серії НОМЕР_10 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я ОСОБА_3; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га; визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_3 замість суміжного землекористувача ОСОБА_7; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи вищевказані державні акти на ім»я ОСОБА_3 є чинні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Суд враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/13 (п. 3.5), згідно яких, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповіднодо Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК).

Згідно вказаного роз'яснення визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Як встановлено судом, за життя спадкодавця було ухвалено рішення компетентного органу про передачу ОСОБА_7, жителю с. Стігла, безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте технічної документації на земельну ділянку не виготовлено (не визначено її межі в натурі, не погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами), правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавець не отримував, та відповідно не була проведена первинна реєстрації права власності.

Із повідомлення Коропецької селищної ради вбачається, що ОСОБА_1 не зверталась до селищної ради з питання давання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Даний факт підтвердив і визнав у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який суду пояснив, що так як між сторонами існує невирішений земельний спір, ОСОБА_1 має намір спочатку визнати за собою право власності на спірні земельні ділянки, що прийняті нею у спадщину, а у подальшому із рішенням суду звернутись за дозволом на виготовлення технічної документації із землеустрою та державної реєстрації права власності.

Спеціаліст ПП «Землі Придністров»я» Мостовий І.М. суду пояснив, що ще із спадкодавцем ОСОБА_7 ПП «Землі Придністров»я» було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою, однак проведено лише зйомку по фактичному землекористуванню, технічна документація не виготовлена. Він не може ствердити чи заперечити факт наявності накладення земельних ділянок двох суміжних землекористувачів, так як наведене стане можливим лише після виготовлення усієї необхідної технічної документації ОСОБА_1

Судом установлено, що ОСОБА_1 не зверталась до Коропецької селищної ради із заявою щодо закінчення приватизації. Даний факт визнав у судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача - відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 суду пояснив, що спірні земельні ділянки належали ОСОБА_7, не зважаючи на те, що право власності він не оформив належним чином.

Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлому є майновим правом та на момент відкриттяспадщини, не припинилось внаслідок його смерті, а тому в порядку спадкування перейшло до спадкоємця за заповітом - ОСОБА_1, яка не позбавлена права приватизувати земельну ділянку у встановленому чинним законодавством порядку.

Як убачається із позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам (п.3.5 листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»), якщо спадкодавець не набув права власності на земельнуділянку згідно зі ст. 125 ЗК, протее розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імяспадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За таких обставин, суд вважає, що позивач-відповідач ОСОБА_1, прийнявши спадщину після смерті батька, набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали йому, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.10) судам роз»яснив,

що відповідно до статті 1225 ЦК право власності

на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними

правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення)

при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право

власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Виникнення права власності на земельну ділянку та документи, які посвідчують право на земельну ділянку, врегульовано положеннями ст.ст.125, 126 ЗК України, в різних редакціях.

Проте, якщо спадкодавцем передбачені законом вимоги не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Пунктом 7 вищевказаного розділу ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Однак, згідно пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Даний пункт Законом від 16.09.2008 року №509 -VI доповнено абзацом 2, яким установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

На підставі зазначеного, суд не приймає до уваги доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що для виготовлення технічної документації на землю позивачу-відповідачу необхідно спочатку визнати право власності на спадкове майно у судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року, що діяла на час ухвалення рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, що видаються та реєструються сільськими, селищними , районними, міськими радами народних депутатів.

Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом КМУ від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок".

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс12 від 30.05.2012 року, так, згідно зазначеної правової позиції пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Однак, у даному випадку суд не може прийняти до уваги записи земельно-кадастрової книги, аркуш справи якої із записами щодо земельних ділянок ОСОБА_7 є пошкодженим, а інших доказів відповідного запису у земельно-кадастрових документах про виділену земельну ділянку суду не надано.

Як убачається із листа селищного голови від 02.02.2015 року, земельно-кадастрова книга 1986 року пошкоджена, аркуш 155 у нижньому правому куті містить пошкодження, що унеможливлює належним чином встановити місцезнаходження земельних ділянок ОСОБА_7, зазначене також наведено у постанові про закриття кримінального провадження від 09.08.2013 року, ксерокопія якої наявна у матеріалах справи.

Виходячи з викладеного вище, на думку суду, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-31цс12 від 30.05.2012 року, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності відповідного запису у земельно-кадастрових документах про спірну земельну ділянку.

Визначаючись із первинним позовними вимогами суд приймає до уваги і вважає слушними посилання представника ОСОБА_3 - Бойка М.П. на те, що у жодному документі не зазначено місце розташування спірної земельної ділянки площею 0,25 га, що передана спадкодавцю ОСОБА_7, призначення якої - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

При цьому, такі записи у земельно-кадастровій книзі за 1986 рік - знищені, а сам факт безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність не оспорюється. У Списку до рішення Коропецької селищної ради про передачу земельної ділянки не конктеризовано місце розташування земельних ділянок, зазначено лише місце проживання ОСОБА_7 - С. Стігла.

У своїх письмових поясненнях, адресованих суду 30.03.2015 року, Коропецька селищна рада суду пояснила, що ОСОБА_3 виготовила державні акти на земельну ділянку, а ОСОБА_1 не вистачає площі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, фактично залишилась земельна ділянка площею 0,2132 га в АДРЕСА_1 (план-схема додається). Проте у земельно-кадастровій книзі та погосподарській книзі за спадкодавцем обліковувалась земельна ділянка площею 0,25 га за вказаною адресою. На підставі наведеного Коропецька селищна рада позов ОСОБА_1 визнала.

Згідно даних Акту обстеження земельних ділянок від 24.03.2015 року, що складений комісією за участю державних інспекторів, встановлено, що ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 фактично користується земельною ділянкою площею 0,3191 га (додаток 1) (тоді як право власності нею оформлено на земельну ділянку площею 0,41 га), а ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично користується земельною ділянкою площею 0,3039 га (додаток 1). Також обстежено земельну ділянку в урочищі «Гола» (сад), що належала ОСОБА_7, площею 0,0154 га, яка не занесена у земельно-кадастрову книг і використовується по даний час.

Факт використання земельної ділянки (саду) не заперечено в судовому засіданні ОСОБА_1

Отже, виходячи із вищенаведеного, а також пояснень Коропецької селищної ради у судовому засіданні, вищезгаданого листа селищного голови, враховуючи те, що на момент розгляду справи державні акти на ім»я ОСОБА_3 є чинні, суд приходить до переконання, що фактично біля житлового будинку АДРЕСА_1 недостатньо площі у зазначеному позивачем-відповідачем ОСОБА_1 розмірі.

Виходячи із зазначеного, посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на наявність рішення органу місцевого самоврядування та записи у земельно-катастровій книзі як на підстави для задоволення позову суд до уваги не приймає.

Заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, проаналізувавши представлені докази, суд, враховуючи те, що земельно-технічна документація на спірну земельну ділянку не представлена, і як слідує із пояснень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не виготовлена, хоч як ствердив представник ПП «Землі Придністров»я» такий договір на виготовлення технічної документації спадкодавцем ОСОБА_7 укладено, що, у свою чергу, свідчить про те, після надання земельної ділянки спадкодавець ОСОБА_7 та його донька ОСОБА_1 після прийняття спадщини не вчинили дій щодо виділення земельних ділянок в натурі та оформлення документів, що посвідчують право власності.

Суд також виходить з того, що доказів щодо місця розташування земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що виділена ОСОБА_7 суду не надано. При цьому суд критично оцінює письмові пояснення Коропецької селищної ради від 30.03.2015 року про те, що у земельно-кадастровій книзі за ОСОБА_7 обліковувалась земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1, як такі, що не підтверджуються документами справи.

Саме до цього зводяться також доводи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положенням ч.1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

При постановлені рішення суд враховує те, що визнання права власності на земельну ділянку є можливим за наявності такої, також те, що апеляційним судом Тернопільської області на даний момент не ухвалено остаточного рішення згідно апеляційної скарги на рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 11.03.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а позивач за первинним позовом категорично відмовилась щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку у зменшеному розмірі.

Як зазначалось вище, у своїх письмових поясненнях по первинному позову, адресованих суду, Коропецька селишна рада визнала позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, проте суд, керуючись вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд прийшов до переконання, що у даному випадку позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек В.І. про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Докторське» с. Стігла Монастириського району Тернопільської області, до задоволення не підлягають.

Визначаючись із позовними вимогами ОСОБА_3 суд приймає до уваги її посилання у судовому засіданні на те, що нею не оспорюється саме право ОСОБА_1 оформити право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,25 га, призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак після встановлення місця знаходження землі, а не на всі 0,25 га біля житлового будинку, так як вважає, що земельна ділянка зазначеної площі та призначення складається із двох частин, що знаходять за різною адресою. Як пояснила ОСОБА_3 суду, саме задоволення первинного позову потягнуло б порушення її права власності на землю.

Враховуючи, що суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, а також встановлені обставини справи, суд вважає, що права ОСОБА_3 в сфері земельних правовідносин на даний момент не порушені, а тому відсутні підстави для скасування частково рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 Суду не представлено і судом не здобуто будь-яких доказів про те, що спірним рішенням Коропецької селищної ради порушено права ОСОБА_3

Отже, у позові ОСОБА_3 слід відмовити.

З огляду на роз»яснення, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, недоведення позову є самостійної підставою для відмови у ньому.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст.1216, 1218, 1225 ЦК України, ст.ст.116, 118, 125, 126, 152 ЗК України, розділом Х «Перехідні положення» ЗК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек Василь Іванович, про визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 3 сесії 22 скликання Коропецької селищної ради депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 травня 1995 року про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційнимсудом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: підпис

Копія з оригіналом вірна.

Суддя: Ю. Г. Гудкова