АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/4439/14. Головуючий 1 інст.: - Шевченко Г.С.
Провадження: №22-ц/790/857/15. Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: право власності.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 - про визначення частики у спільному майні подружжя та усунення перешкод у користування житлом,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_7 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у липні 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 7 березня 1992 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Під час шлюбу вони на подружні кошти придбали у власність квартиру АДРЕСА_1, яку оформили на ім'я чоловіка.

З травня 2014 року ОСОБА_6 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, змінив замки на вхідних дверях квартири, не визнає квартиру спільним сумісним майном подружжя, що спонукає її звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 63, 70,71 СК України, ст. ст.183, 368, 372, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ОСОБА_7 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її до квартири.

Відповідач ОСОБА_6, в особі свого представника, позов не визнав.

При цьому посилався на те, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана ним за кошти його батьків.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1 /2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута подружжя у період шлюбу, а тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину квартири та вселити її до квартири.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Обов'язок з доведенням тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

З матеріалів справи вбачається, що з 7 березня 1992 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а. с.6)

13 лютого 1996 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори за р. №3-448, придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 (а. с.35, 85).

Доказів того, що спірна квартира придбана ОСОБА_6 за кошти його батьків та його особистою власністю, матеріали справи не містять.

Не надані такі докази відповідачем ОСОБА_6 при подачі апеляційної скарги, а також в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та правомірно визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливі лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 16 квітня 1996 року (а. с. 5, 8, 9).

З 27 травня 2014 року ОСОБА_7 в зазначеній квартирі не мешкає, оскільки її чоловік ОСОБА_6 змінив замки на вхідних дверях квартири та не допускає позивачку в квартиру.

Вказані обставини стверджуються копією акта голови ЖБК «Звездний-11» від 12 червня 2014 року, залученого до матеріалів справи ( а. с. 38).

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 чинить перешкоди ОСОБА_7 щодо проживання в спірній квартирі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про порушення прав ОСОБА_7 на житло та поновив її порушене право шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи та змісту судового рішення не вбачається, що судом при вирішенні спору не допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: