Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/159/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Поліщук В.В.
Категорія -39 Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Мурашка С.І.

при секретарі - Сегал О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Гайворонської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на частку у спадковому майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року і

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, про визнання права власності на частку у спадковому майні. В обґрунтування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом є вона, оскільки її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідач.

Правовстановлюючі документи на цей будинок оформлені на прабабу ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_5 все життя проживав у спірному будинку, прийняв спадщину після смерті матері, але за життя не переоформив право власності на будинок на своє ім'я.

Вона у визначений законом строк, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Посилаючись на зазначені обставини, ст.ст. 1266,1267,1268 ЦК України позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться у місті Гайворон Кіровоградської області.

Ухвалою Гайворонського районного суду від 16 жовтня 2014 року до участі у справі співвідповідачем залучено Гайворонську міську раду.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Гайворонської міської ради Кіровоградської області у судове засідання апеляційного суду не з'явивсяпро час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку. Від міської ради надійшло заперечення на апеляційну скаргу та заява про розгляд страви за відсутності її представника. Ураховуючи наведене та положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності представника Гайворонської міської ради.

У запереченнях на апеляцій скаргу Гайворонська міська рада, посилаючись на те, що рішення, на її думку, ухвалене з додержанням вимог закону, просить апеляцій скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, ОСОБА_8, яка підтримувала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачка не надала доказів того, що будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5 або він у встановленому законом порядку успадкував його після смерті ОСОБА_7

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 згідно договору дарування від 20 грудня 1971 року (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла (а.с.9).

Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, до правовідносин щодо прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 застосовуються правила ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ( ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР).

Встановлено, що заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 до державної нотаріальної контори не подавав.

Представник позивачки, підтримуючи позовні вимоги, вказувала на те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_9, також підтвердила, що до 1998 року ОСОБА_5 проживав у спірному будинку. У 1998 році він виїхав на заробітки до Москви.

Із оглянутої в судовому засідання апеляційного суду будинкової книги (ксерокопія аркушу 11 якої долучено до матеріалів справи) вбачається, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований з 1973 року разом з матір'ю по АДРЕСА_1, перебував на військовому обліку у військкоматі, працював у МК-80. 05.09. 1996 року його було виписано та перепрописано за вказаною адресою у зв'язку із обміном паспорта.

Згідно ч.2 п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР N 45/5 від 31.10.75 року, що була чинною до 07.07.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином, наведені обставини, свідчать про те, що ОСОБА_5 у встановленому п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР порядку прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері і до теперішнього дня прописаний у спірному будинку, до 1998 року проживав у ньому.

Зазначені обставини спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7

В матеріалах справи є копія договору дарування від 03.04.1990 року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар належний ОСОБА_7 жилий будинок з будівлями, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.43-44).

Відповідно до положень ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року, що був чинним на час укладення договору дарування, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправлення набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі (ч.2 ст.128 ЦК УРСР 1963 року).

Із пояснень представника відповідача, ОСОБА_9, встановлено, що вказаний договір дарування знаходився у ОСОБА_5, а в 2010 році її син відповідач ОСОБА_4 забрав цей договір з будинку батька.

Таким чином, наявність договору дарування у ОСОБА_5, тривалий час користування цим будинком може свідчить про те, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набув права власності на спірний будинок.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.10.2011 року ОСОБА_5 оголошено померлим. Днем його смерті визнано день набрання рішення суду законної сили, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-46).

09.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спірний будинок.

Спадкоємцями померлого за законом є син - відповідач ОСОБА_4 та онука - позивачка ОСОБА_3 за правом представлення, оскільки батько позивачки, який є сином спадкодавця, ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, 14, 15).

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.78).

23 квітня 2014 року державний нотаріус Гайворонської районної держаної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_3 не було надано правовстановлюючі документи на будинок (а.с.6).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, позивачка має право на звернення до суду з позовомпро визнання права власності на частку у спадковому майні.

Згідно ч. 1 ст. 1216 та ч. 1 ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України), тому сторони мають право на спадкове майно у рівних частках.

Неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 і визнання за нею в порядку спадкування право власності на ? частину будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на ? частину будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді