АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1673/15 Головуючий 1 інстанції - Міндарьова М.Ю.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові виділений матеріал по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором оренди,-

ВСТАНОВИЛА:

03 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заначеним позовом.

Посилався на те, що на підставі договору відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 до позивача перейшло право вимоги за договором оренди нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м.Харків, Червоношкільна набережна,16, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем в особі Харківського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 квітня 2005 року із змінами та доповненнями до нього угодами від 03 лютого 2006 року та 07 серпня 2007 року. Оскільки відповідач не виконує договірних зобов'язань, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість а сумі 32 390 296,32 гривень та зобов'язати відповідача передати об'єкт оренди.

04 листопада 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на кошти, що знаходяться на кореспондентському на іншому рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 32 390 296,32 гривень.

Мотивуючи заяву послався на те, що відповідач демонстративно ігнорує його законні та обґрунтовані вимоги і погасити суму боргу за зазначеним договором відмовляється. На думку позивача, поведінка відповідача свідчить про бажання вчинити дії, які в подальшому призведуть до невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 грудня 2014 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду в зв'язку з порушенням норм процесуального права і постановити ухвалу про забезпечення позову.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник ПАТ «ПриватБанк» проти задоволення скарги заперечувала.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.151-153 ЦПК України та роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

У п.4 зазначеної постанови йдеться про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в заяві про забезпечення позову обставини, не обгрунтовують необхідності накладення арешту на кошти відповідача, заява не містить належного обгрунтування припущення про те що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Такий висновок суду відповідає нормам процесуального права і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з засобів масової інформації йому відомий факт погіршення фінансового стану відповідача, що може призвести до банкрутства ПАТ «ПриватБанк», не можна визнати обгрунтованим, оскільки таке грунтується на припущеннях.

Безпідставним є і посилання на те, що сам факт звернення позивача з вимогою до відповідача про виконання договірних зобов'язань свідчить про його неблагонадійність та є підставою для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо реальної загрози невиконання рішення суду грунтуються на припущеннях, оскільки ні належних, ні допустимих доказів такої загрози позивач суду не надав, що не дає можливості перевірити чи ймовірне таке припущення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді