Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1419/15р. Головуючий у 1-й інстанції Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Відділ державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості.

В позові зазначав, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку(доходів), але не менш ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання щомісяця по 1/6 частині його заробітку (доходу), до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2012р. з нього утримуються аліменти на утримання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 450 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 05.07.2013 року він закінчив сплачувати аліменти дружині до досягнення ОСОБА_6 трирічного віку.

Далі ОСОБА_3 вказує, що станом на 01.05.2014 року за ним рахується заборгованість по аліментам по виконавчому листу № 333/2003/13-ц виданому Комунарським районним судом за період з 15.07.2013 року та до досягнення дитиною повноліття у розмірі 4838,95 гривень, заборгованість по сплаті аліментів до досягнення дитиною трирічного віку за період з 15.03.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Всього заборгованість станом на 01.05.2014року складає 8767,79 гривень. За період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року заборгованість по сплаті аліментів зросла ще на 717,22 гривень та становить 9485,01 гривень. Крім того, за ним наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_6 по виконавчому листу № 0810/333/12. Загальна сума заборгованості складає 10185,79 гривень. Він намагався сплачували аліменти, але має невеликі фінансові можливості. Сплачувати аліменти щомісяця у розмірі 1167 гривень він не має можливості, оскільки ніде не працює. Також вимушений доглядати свою бабусю, ОСОБА_7, 1939 року народження та її сина - ОСОБА_8, інваліда 1 групи, з якими проживають однією сім'єю. Живуть на пенсію бабусі та дядька, яка складає близько 2300 гривень на місяць, з яких більша частина йде на придбання ліків та сплату необхідних комунальних платежів. Іноді він має незначні доходи від тимчасових, сезонних робіт, які трапляються влітку.

У зв'язку з викладеними вище обставинами, просив суд зменшити розмір стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з утримання щомісяця 1/6 частини заробітку(доходів), на тверду грошову суму у розмірі 320 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття; таким же чином зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зменшити розмір стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на її утримання до досягнення дитиною, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, з утримання щомісяця 1/6 частини заробітку(доходів) на тверду грошову суму у розмірі 370 гривень щомісяця, а також звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа Відділ державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області про стягнення неустойки (пені) на суму несплачених аліментів.

В зустрічному позові зазначала, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2012 року з відповідача ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто на її користь кошти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_10 - трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 300 гривень щомісячно. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2013 року з ОСОБА_3 на її користь були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто кошти на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_11 - трирічного віку. Станом на 01.05.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утриманих дочки та її утримання в загальній сумі 9677,90 гривень. Також, ОСОБА_3 за виконавчим листом № 0810/333/2012 виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 27.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 450 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, маг заборгованість у розмірі 700 грн. В період подружнього життя відповідач працював охоронцем, звільнився він за власним бажанням, пояснивши, що дуже важка робота і працювати він не бажає та не буде. Відтоді він ніде офіційно не працював. Разом зі своєю матір'ю займається веденням домашнього господарства, торгує на ринку продуктами сільськогосподарства та харчування.

Вважає, що ОСОБА_3 має можливість, але умисно не сплачує аліменти і з його вини наявна заборгованість по їх сплаті.

У зв'язку з викладеним просила суд стягнути пеню на суму несплачених аліментів за двома виконавчими листами за період з 15.03.2013 року по 01.10.2014 року у розмірі 32 930,30 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_9 в розмірі 9678 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 96, 78 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 судом першої інстанції щодо стягнення пені рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_12, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Сторони мають дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2012 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та кошти на утримання ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_10 - трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 300 гривень щомісячно.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання ОСОБА_4 до досягнення донькою ОСОБА_9 трирічного віку.

Станом на 01.05.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки та утримання ОСОБА_4 в загальній сумі 9677,90 гривень.

ОСОБА_3 за виконавчим листом № 0810/333/2012 виданим Запорізьким районним судом Запорізької області 27.03.2013 року має заборгованість у розмірі 700 грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у позові ОСОБА_3 та часткове задоволення позову ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на дітей та на утримання ОСОБА_4 та відмови у звільненні від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст. 180-182, 192, 197 СК України, якими визначені обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, вказано про можливість зменшення розміру аліментів, зокрема, при погіршені матеріального стану платника, звільнення від сплати заборгованості, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою платника або за інших істотних обставин.

Встановивши відсутність передбачених законом підстав суд обґрунтовано відмовив у позовних вимогах ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про відсутність у апелянта постійної роботи та випадкові роботи не спростовують висновки рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звільнився з роботи за власним бажанням 16.11.2011р. і вказана обставина бралася до уваги судами при ухваленні рішень від 29.02.2012 року та 15.05.2013 року.

Вказані рішення набрали законної сили і підлягають виконанню.

Обставин погіршення матеріального стану платника після ухвалення цих рішень доказами не підтверджено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що він живе за рахунок пенсій дядька та бабусі не спростовують висновки рішення суду, оскільки не доводять наявності передбачених ст.ст. 192, 197 СК України обставин, які б дозволили суду зменшити розмір аліментів та звільнити платника від сплати заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 доглядає хворих родичів, які не в змозі допомагати йому матеріально, не можуть спростувати рішення суду з тих причин, що вони бездоказові і не є передбаченою законом підставою для задоволення вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо отримання ОСОБА_4 державної допомоги по народженню дітей, наявності у неї коштів, вимог, щоб він, ОСОБА_3, пішов на війну є неприйнятними, оскільки не входять до предмету спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про застосування до обчислення пені річного строку позовної давності не беруться до уваги, оскільки згідно ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується за виключенням окремих випадків, яких в цій справі немає.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з ОСОБА_3 пені не знайшли свого підтвердження, так як останній не надав доказів відсутності його вини в утворенні заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для подальшого зменшення розміру пені не мають підтвердження.

Судом першої інстанції пеню стягнуто у розмірі 9678грн., з відмовою у стягненні пені в розмірі 32930,30грн., як просила у позові ОСОБА_4, що є значним зменшенням розміру пені у порядку ч. 2 ст. 196 СК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: