АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVVWGA00000042, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 30 000 доларів США строком до 26 листопада 2010 року, а остання зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки та у порядку, визначеному кредитним договором.

Зазначає, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28 листопада 2006 року уклали договір іпотеки № CVVWGA00000042, згідно п. 7 якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 84,30 кв.м., житловою площею - 42,00 кв.м., розташований по АДРЕСА_1. Вказане майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування.

№ 22ц-177/15 головуючий по 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія: 19/27 доповідач Кулянда М.І.

Вказує, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 84,30 кв.м., житловою площею - 42,00 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

Згідно довідки Берегометської сільської ради Вижницького району Чернівецької області за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5

Оскільки звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців просив суд виселити всіх мешканців, зареєстрованих у будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року провадження у справі в частині позову ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення закрито.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; - недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Однак, подібний висновок є помилковим, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СVVWGА00000042 від 28 листопада 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 84,30 кв. м, житловою площею 42, 00 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «ПриватБанк».

Виселено ОСОБА_1 з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Вижницькому РС УДМС України в Чернівецькій області.

У решті позовних вимог відмовлено.

Згідно довідки Берегометської селищної Чернівецької області, за адресою: АДРЕСА_1 Чернівецька обл. зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Із повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 лютого 2014 року вбачається, що відповідачам була направлена вимога добровільно звільнити в тридцятиденний строк будинок по АДРЕСА_1, на який звернуто стягнення.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до зазначених норм примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду у випадку, якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 3 вказаної статті встановлює, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтями 37-39 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливо шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, продаж предмета іпотеки іпотекодержателем шляхом укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем або реалізація через прилюдні торги.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014р. є помилковим, оскільки виселення мешканців фактично не є способом звернення стягнення.

Застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спору про виселення не застосовується, оскільки «виселення» являється самостійною юридичною категорією, відмінною від категорії «стягнення».

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст. ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Застосувавши зазначений Закон України, як єдину підставу для відмови в позові, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про звернення стягнення на указаний предмет іпотеки було ухвалено 28 серпня 2012 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, набрало законної сили і не виконане. Тобто примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки до набрання чинності Законом України, який застосував суд.

Крім того, предметом позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з житлового будинку як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

Під час виконання рішення суду, сторона, на майно якої звернуто стягнення на погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті, не позбавлена права звернутися до суду у порядку, передбаченому ст. 217 ЦПК України, у зв'язку з набранням чинності вказаного Закону.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наведеного слідує, що з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» з кожного слід стягнути по 30 грн. 45 коп. судового збору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, а тому рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2014 року скасувати.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» з кожного по 30 грн. 45 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: