Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/618/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану, посилаючись на те, що 03 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу серії ВМК № 818835 вона стала власницею земельної ділянки в АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:050:0180. Вказаний договір був зареєстрований в Гатненській сільській раді за № 1832 від 04 грудня 2009 року, а земельна ділянка зареєстрована в поземельній книзі за № 80742 від 08 квітня 2010 року.

У 2010 році ОСОБА_1 дізналася, що частина її земельної ділянки була обнесена капітальним парканом з боку земельних ділянок з кадастровими номерами :02:006:0087 та :01:050:0115. Будівництво вказаного паркану не було погоджене з нею та здійснене без її дозволу.

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до землевпорядника Гатненської сільської ради для з'ясування питання, чи правильним є положення паркану, та чи він знаходиться на межі суміжних земельних ділянок. Землевпорядник повідомив, що частина її земельної ділянки віддана суміжним власникам.

10 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Гатненської сільської ради і заявою за вх.. № Г-159 про виніс земельної ділянки в натурі та встановлення межових знаків.

03 березня 2014 року о 15 год. 00 хв. землевпорядна організація ТОВ «НВФ «Азимут груп» винесла земельну ділянку в натурі та встановила межові знаки, при цьому були присутні лише двоє з чотирьох суміжних землекористувачів, до яких ОСОБА_1 не має претензій. Було встановлено лише чотири з шести межових знаків, оскільки точки координат земельної ділянки ОСОБА_1 були на відстані більше одного метра та двох метрів за бетонним парканом.

Вона неодноразово зверталася до суміжних землевласників з усною вимогою добровільно прибрати паркан з території ОСОБА_1 та встановити його по межі, проте в добровільному порядку її вимога виконана не була.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:050:0180 шляхом демонтажу бетонного паркану, який збудований на межі з земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0087, зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоду у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:050:0180 шляхом демонтажу бетонного паркану, збудованого на межі із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:050:0115, та покласти на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану, роз'єднано в самостійні провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 поданий позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 поданий позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 травня 2001 року № 2245 та від 26 травня 2001 року № 2242 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,3000 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 091575, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2179.

03 грудня 2009 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером :01:050:0180, площею 0,3000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на державному акті здійснено відмітку про те, що 03 грудня 2009 року за реєстровим № 6188 було посвідчено договір купівлі-продажу, на підставі якого право власності на земельну ділянку переходить до ОСОБА_1. Зазначений Державний акт із відміткою нотаріуса зареєстрований в Поземельній книзі за реєстровим номером 80742 від 08 квітня 2010 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 03 грудня 2009 року вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:050:0180, що знаходиться в АДРЕСА_1, відчужувачем за договором є ОСОБА_4, а набувачем ОСОБА_1.

10 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до голови Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою, у якій просила представника сільської ради бути присутнім на її земельній ділянці 03 березня 2014 року о 15 год. 00 хв. у зв'язку з тим, що представник землевпорядної організації буде виносити земельну ділянку в натурі та встановлювати межові знаки, а також просила повідомити про це її сусідів, оскільки не має інформації про суміжних землекористувачів.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВМК 818835 від 03 грудня 2009 року та державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 091575 вбачається, що суміжними землекористувачами є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 У двох місцях земельна ділянка ОСОБА_1 межує із землями загального користування по АДРЕСА_1 та землями загального користування по АДРЕСА_2.

Із поданих заперечень відповідача ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала Абрис земельної ділянки, що по суті є схемою земельної ділянки без визначення її координат. Як наголошувала ОСОБА_2, підставою для пред'явлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування землею мають бути належні та допустимі докази щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, прямо чи опосередковано спрямованих на свідоме порушення прав позивача на володіння чи користування земельною ділянкою у такий спосіб, як самовільне перенесення спільної межі земельних ділянок на землю ОСОБА_1, всупереч тим даним розташування спільної межі земель, що були встановлені землевпорядною організацією в натурі (на місцевості).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З вимог ст. 78 ЗК України зрозуміло, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Зважаючи на рекомендації, викладені у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимогами ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З викладеного суд дійшов висновку, що право на звернення до суду за захистом має особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, а тому така особа на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України повинна довести суду наявність такого порушення, невизнання або оспорювання законного права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із вказаним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивач ОСОБА_1 не довела факту порушення її прав з боку відповідача ОСОБА_2 Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 як суміжний землекористувач порушує її право на користування земельною ділянкою не підтверджуються жодним письмовим доказом.

Окрім того, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу, що з боку ОСОБА_2 їй чиняться перешкоди у здійсненні нею права користування її земельною ділянкою. З матеріалів справи не вдається встановити, що існує накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1

Фактично, з наданих суду доказів можливо встановити, що ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства набула право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га, кадастровий номер :01:050:0180, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, що відповідач ОСОБА_2 порушує таке її право. Із наданих суду Абрисів земельної ділянки неможливо встановити факт наявності порушень права власності на землю ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 27 ЦПК України позивач ОСОБА_1 та її представник для обґрунтування заявлених позовних вимог під час розгляду справи вправі були заявити клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у зв'язку із недоведеністю заявлених вимог.

У лютому 2015 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачу ОСОБА_1 ще на момент укладення договору купівлі-продажу було відомо про існування паркану, тому ОСОБА_2 вважає, що строк позовної давності для звернення до суду із заявленими вимогами сплив ще 04 грудня 2012 року.

На підтвердження своїх посилань щодо того, що ОСОБА_1 було відомо про існування капітального паркану ще на момент придбання земельної ділянки за договором купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_2 надає Договір № К-П15/14/08 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 18 квітня 2008 року, відповідно до умов якого вона замовила, а ТОВ «КВ-Екотехніка» взяв на себе роботи з улаштування чернової кладки цегли, паркану земельної ділянки на існуючий фундамент за адресою: АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору роботи з улаштування паркану починаються протягом 2-х робочих днів після допуску робітників на об'єкт, а термін закінчення робіт - не пізніше 10 робочих днів після початку виконання робіт.

Відповідно до акту № ОУ-0000015 здачі-прийняття робіт (надання послуг) суду зрозуміло, що роботи з улаштування паркану на замовлення ОСОБА_2 були закінчені 29 квітня 2008 року, з чого суд робить висновок, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 03 грудня 2009 року капітальний паркан вже був збудований.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_2, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачем ОСОБА_1

Керуючись п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 78, 152 Земельного кодексу України, ст. 15, ч. 1 ст. 16, ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261, ст.ст. 321, 391 Цивільного кодексу України, ч.ч. 2, 3, 4 ст. 10, ст.ст. 57-60, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонного паркану відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.