Провадження №2/761/1151/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2015 року м.Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гриньковської Н.Ю.,

при секретарі Савенко О.І.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача - 1 Костюченко О.В.

від відповідача - 2 Дворак М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Міністерства освіти і науки України, Державної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогулу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог в судовому засіданні 23.02.2015 р., поставлено питання про: визнання незаконним та скасування наказу Міністерства освіти і науки України (надалі - МОН України, відповідач-1) №506-к від 07.10.2014 р. про дострокове розірвання контракту №22/1 від 06.09.2012 р.; визнання незаконним та скасування наказу Державної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» (надалі - ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти», відповідач-2) №105-к від 16.10.2014 про дострокове розірвання контракту №22/1 від 06.09.2012 р.; поновлення позивача ОСОБА_5 на посаді директора ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» та стягнення з відповідач-2 на користь позивача суми середнього заробітку за вимушений прогул з 16.10.2014 р. до моменту поновлення на роботі з розрахунку розміру заробітної плати в сумі 15380,93 грн. за кожен календарний місяць.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно контракту №22/1 від 06.09.2012 р. її було призначено на посаду директора ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» на період з 07.09.2012 р. до 07.09.2017 р. Водночас, після проведення перевірки діяльності установи на підставі наказу міністра освіти та науки України від 14.08.2014 р. №937, позивачу було вручено персональне попередження про дострокове розірвання контракту. В подальшому, наказом МОН України №506-к від 07.10.2014 р. позивача було звільнено з займаної посади, трудовий контракт розірвано. В наказі про звільнення підставою зазначено акт перевірки від 08.09.2014 р. та п.п. «а» п.27 трудового контракту. Позивач вважає дострокове розірвання трудового контракту та своє звільнення незаконним з огляду на такі обставини: в акті перевірки від 08.09.2014 р. відсутні прямі вказівки щодо необхідності звільнення позивача; відсутній висновок експертно-кадрової комісії про необхідність звільнення позивача; відсутність факту систематичного невиконання позивачем обов'язків згідно контракту без поважних причин; відсутність суттєвих порушень умов контракту з боку позивача; пропущення строків для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення щодо окремих порушень, виявлених в акті перевірки від 08.09.2014 р.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з викладених вище підстав. Пояснили, що систематичних порушень трудових обов'язків не доведено, встановлення перевіркою порушення порядку преміювання (не дотримання порядку погодження з міністерством преміювання керівництва установи) усунено після проведеної перевірки, та кошти були повернуті. Крім того, порушення використання бюджетних коштів, до яких належать виплачені у вигляді премій, входить компетенції Державної фінансової інспекції, а в складі комісії з перевірки навіть аудитора не було.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували повністю.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 звертав увагу суду на те, що між МОН України та позивачем було укладено трудовий договір (контракт), яким обумовлено, що директор може бути звільнений з посади, а контракт розірваний, з ініціативи уповноваженого органу управління до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання директором без поважних причин обов'язків, обумовлених контрактом. Підписавши контракт, позивач погодилась із такими умовами його розірвання. Отже, коли в ході ініційованої МОН України перевірки діяльності ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» було встановлено, що в період 2012-2014 р.р. директором установи (позивачем у справі) в порушення вимог постанови КМУ від 30.08.2002 р. №1298, наказу МОН України від 26.09.2005 р. №557, здійснювалося преміювання директора установи та його заступників, встановлювалися останнім надбавки до заробітної плати без погодження із міністерством, тобто встановлено систематичне (протягом двох років) нехтування порядком розпорядження державними коштами, некомпетентність керівника установи, то такі обставини стали підставою для розірвання трудового договору із таким керівником на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Щодо доводів позивача про відсутність в акті перевірки від 08.09.2014 р. прямих вказівок стосовно необхідності звільнення позивача з займаної посади, то такі доводи відповідач-1 вважає безпідставними з огляду на те, що члени комісії при складанні акту перевірки лише констатували факти виявлених порушень, а встановлення правових наслідків таких порушень не входить до компетенції комісії з перевірки.

Відповідач-2 в письмових запереченнях вказував на те, що посилання позивача на порушення з боку роботодавця приписів п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України є безпідставним, оскільки підставою для звільнення є п.8 ст.36 КЗпП України, а саме, звільнення на підставі п.п. «а» п.27 контракту. Так, відповідно до п.10 контракту (трудового договору між позивачем та відповідачем-1), позивач у своїй діяльності зобов'язана керуватися нормами законодавства, виконувати доручення Президента України, Кабінету міністрів України, накази та розпорядження МОН України. Водночас, враховуючи системність вчинених порушень позивача щодо виплати премій собі та своїм заступникам, відповідачем-1, як уповноваженим органом, що контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, правомірно припинено трудові відносини з позивачем.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного .

Встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 працювала на посаді директора ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» на підставі контракту №22/1 від 06.09.2012 р. Термін дії контракту визначено до 07.09.2017 р.

За положеннями ч. 3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умов матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

Наказом міністра освіти №506-к від 07.10.2014 р. достроково, з 16.10.2014 р. на підставі умов контракту від 06.09.2012 р., розірвано контракт з ОСОБА_5, та звільнено останню з посади директора ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» згідно п.8 ст.36 КЗпП України.

Підставою для звільнення в наказі вказано: акт перевірки діяльності ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» від 08.09.2014 р., абзац перший пункту 10 та підпункт «а» пункту 27 контракту від 06.09.2012 р.

В подальшому, наказом заступника директора ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» від 16.10.2014 р. №105-к ОСОБА_5 звільнено з посади директора установи з 16.10.2014 р. згідно п.8 ст.36 КЗпП України.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказу МОН України №937 від 14.08.2014 р., було утворено комісію з перевірки діяльності ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти», проведення якої призначено з 18 по 29 серпня 2014 р.

Результати проведеної перевірки викладено в акті перевірки від 08.09.2014 р., який затверджено міністром, що містить, серед іншого, викладення порушення позивачем п.4 постанови КМУ №1298 від 30.08.2002 р. «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетних установ». Зокрема, п.4 вищевказаної постанови КМУ №1298 передбачено що преміювання керівників установ та організацій бюджетної сфери, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці. Крім того, постановою КМУ №1242 від 30.11.2011 р. було затверджено типову інструкцію з діловодства у центральних органах виконавчої влади, якою, в свою чергу, обумовлено порядок узгодження окремих питань вищестоящим органом. Натомість, під час перевірки було встановлено, що позивач 25 разів у супереч п.4 постанови КМУ №1298, самовільно здійснила виплату премій як собі, так і своїм заступникам.

Згідно положення про МОН України, затвердженого указом Президента України від 25.04.2013. №240, міністерсво контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, тощо.

Підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави передбачені контрактом, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Сторона позивача стверджує, що з боку позивача не було допущено суттєвих та систематичних порушень умов контракту. При цьому, представники позивача вказували, що позивач 12.09.2014 р. надавала на ім'я міністра освіти та науки України свої заперечення на акт перевірки, в яких пояснювалося порядок узгодження з міністерством преміювання керівництва установи, та ці пояснення не були враховані при прийняття рішення щодо звільнення позивача. Також, на думку позивача, оскільки звільненню не передувало притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, що передбачено п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, то таке звільнення є неправомірним.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», з відповідними змінами і до поповненнями, роз'яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Пунктом 27 контракту №22/1 від 06.09.2012 р. за домовленістю сторін, МОН України було надано право на завільнення з посади керівника ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» та дострокове розірвання контракту при невиконанні керівником обов'язків, покладених на останнього контрактом.

Отже, з огляду на визнання в ході судового розгляду справи стороною позивача фактів нарахування та виплати керівнику та заступникам керівника ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» премій без отримання погодження із МОН України, тобто в порушення приписів постанови КМУ №1298, суд дійшов висновку, що доводи позивача про неправомірність звільнення є безпідставними, оскільки розірвання контракту відбулося не з підстав порушення позивачем трудової дисципліни, а з підстав невиконання позивачем умов контракту, тому в цьому випадку МОН України мало право розірвати з позивачем контракт.

Таким чином суд приходить до висновку, що у відповідача-1 були підстави для розірвання з позивачем контракту у зв'язку із порушенням його умов, а саме недотримання директором ДОУ «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» в своїй діяльності вимог постанови КМУ №1298, що закріплено п.10 трудового контракту.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутність порушення з боку відповідача-1 під час припинення трудового договору (контракту) з позивачем прав останньої, положень чинного трудового законодавства України.

Враховуючи вищезазначене, суд не знаходить підстав для задоволення позову і в частині позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь у зв'язку з цим середнього заробітку за час його вимушеного прогулу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57-60, 74, 88, 179, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст 36, 235 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Міністерства освіти і науки України, Державної освітньої установи «Навчально-методичний центр з питань якості освіти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогулу - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасували, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя