Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Вальчук Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (зала судових засідань №14) у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визначення розміру часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 28 квітня 1998 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 з одної сторони та його матір'ю ОСОБА_5, ним та ОСОБА_6, діючої від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», визначити розміри часток співвласників придбаної квартири та визнати за ним право власності на 1/4 частину, вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері.

В обґрунтування свого позову, він посилався на те, що договір купівлі-продажу, зазначеної вище квартири, був оформлений на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», оскільки це не заборонялося Законом України «Про біржі». Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, передавши квартиру, забрали всі належні їм речі, виїхали на нове місце проживання, в квартиру АДРЕСА_2.

24 грудня 2014 року померла його мати ОСОБА_5 Поховав матір, він фактично прийняв у своє володіння та користування спадкове майно у вигляді 1/4 частини спірної квартири, яка належала його матері. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено в видачі свідоцтва з посиленням на відсутність нотаріально посвідчених правовстановлюючих документів на квартиру.

Інших спадкоємців на спадкове майно, крім його рідної сестри ОСОБА_4, яка на спадкове майно не претендує, немає.

Тому просить захистити його спадкові права в судовому порядку.

Позивач подав до загальної канцелярії суду письмову заяву про повну підтримку свого позову та з проханням розглянути справу без його участі, на підставі доказів, наданих суду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, подавши до загальної канцелярії суду 03 серпня 2015 року, письмові заяви про згоду з позовом та проханням розглянути справу без їх участі.

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 24 травня 1993 року під номером №12-791 та зареєстрованого в Одеському МБТІ 28 червня 1993 року під номером 246, сторінка 104, кн.26 пр.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, продавши зазначену вище квартиру позивачу, його матері та ОСОБА_6 і її сину ОСОБА_7, забрали всі належні їм речі та виїхали на інше постійне місце проживання, яке вказане вище.

Договір купівлі-продажу квартири, 28 квітня 1998 року був укладений та посвідчений на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», що на той час передбачалося Законом України «Про біржі». Після укладення договору, матір позивача, позивач та ОСОБА_6 зареєстрували своє право власності і неповнолітнього ОСОБА_7, в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації об'єктів нерухомості» 28 квітня 1998 року, під реєстровим номером №246, на сторінці 126, книга 275 пр. (л.с. №№6-7).

Придбав у свою власність квартиру за договором купівлі-продажу та зареєструвавши її в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», позивач з матір'ю став нею володіти та користуватися, як співвласники.

Вищевикладене підтверджується свідоцтвом про народження позивача, копією договору купівлі-продажу квартири та довідкою №7/б від 13 січня 2015 року, виданої КП «ЖКС «Північний» Суворовського району м. Одеси (л.с.№№6-7, 13, 17).

24 грудня 2014 року мати позивача померла. Поховав матір, позивач, фактично прийняв в своє володіння та користування спадкове майно, в тому числі і 1/4 частину зазначеної квартири, яка належала матері, залишаючись в ній проживати і матеріально утримуючи. Крім того, він в строк, встановлений законом звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Нотаріально своє право на спадщину позивач оформити не зміг, із-за відсутності у нього нотаріально посвідчених правовстановлюючих документів на квартиру, а також із-за відсутності визначення в договорі купівлі-продажу належних співвласникам часток.

Відповідно до ст. 370 ч.2 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Будь-яких фактів домовленості між позивачем, його матір'ю та ОСОБА_6, діючої від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, чи рішення суду, щодо зміни часток між ним у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, в судовому засіданні не встановлено. Тому, суд вважає, що кожен із них мав рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. І позивачу та іншим співвласникам належало право власності на спірну квартиру в рівних частинах, по 1/4 кожному.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача правомірні, основані на фактах, встановлених в судовому засіданні та доказах досліджених судом. І на підставі норм ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, які регулювали виниклі правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу, а також на підставі ст. ст. 370, 1261, 1268, 1270 ЦК України в редакції 2003 року, які регулюють виниклі правовідносини, щодо часток у спільній сумісній власності та спадкування, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5, крім позивача і відповідачки по справі, яка на спадкове майно не претендує, в судовому засіданні не встановлено, що також підтверджується письмовою заявою відповідачки ОСОБА_4, поданою нею до суду та довідкою без номера від 24 липня 2015 року Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, яка приєднана до справи.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 222 ЦПК України, ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 370, 1261, 1268, 1270, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 28 квітня 1998 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 з одної сторони та ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючої від свого імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 з іншої сторони, на Одеській Універсальній Біржі «Витязь».

Встановити, що частки у спільній сумісній власності між ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 були рівними по 1/4 у кожного.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,5 кв./м., жилою площею 27,4 кв./м., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: