УХВАЛА

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 8 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 89 тис. доларів США на строк до 8 лютого 2016 року зі сплатою 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності. 3 березня 2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до указаного кредитного договору, за якою було змінено валюту виконання зобов'язань на гривню та зменшено процентну ставку на 10,50 %, з кінцевим терміном повернення 3 лютого 2027 року. ОСОБА_4 свої зобов'язання по поверненню кредиту не виконує і станом на 29 січня 2013 року має заборгованість у розмірі 693 933 грн 12 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки на користь банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 7 червня 2014 року), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 8 лютого 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 89 тис. доларів США на строк до 8 лютого 2016 року зі сплатою 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності.

3 березня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до указаного кредитного договору, за якою було змінено валюту виконання зобов'язань на гривню та зменшено процентну ставку на 10,50 %, з кінцевим терміном повернення 3 лютого 2027 року. ОСОБА_4 свої зобов'язання по поверненню кредиту не виконує і станом на 29 січня 2013 року має заборгованість, за розрахунком банку у розмірі 693 933 грн 12 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосувавши зазначений Закон України, як єдину підставу для відмови в позові, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався, зокрема на додаткову угоду про зміну валюти виконання зобов'язань на гривню.

Як встановлено судами, 3 березня 2012 року додатковою угодою між сторонами до указаного кредитного договору змінено валюту виконання зобов'язань на гривню і саме ця угода діяла на час вирішення спору (а. с. 16-19).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо, а згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; зокрема доводів позивача про про зміну валюти виконання зобов'язань на гривню, у зв'язку з чим змінився зміст зобов'язань та вказано на момент зміни зобов'язання та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, їх судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта