Справа №463/6157/13-ц
Провадження №2/463/54/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, скасування свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення із житлового приміщення без надання іншого житла, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, які в процесі розгляду справи уточнила та просить встановити факт проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу за період з осені 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, видане ОСОБА_5 13.12.2013 року; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1; визнання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, як спадкоємцем першої черги; визнання права власності на ? квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,3 м.кв., з яких просить визнати право власності на ? частину квартири, як частку у праві спільної сумісної власності та ? частину квартири, як спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом, яким просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом виселення із житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Позивач за первісним позовом свої вимоги обгрунтовує тим, що з осені 1997 року по час смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, вони проживали однією сім'єю, як подружжя. Вважає, що не зважаючи на ту обставину, що офіційно шлюб вони не реєстрували, даний факт підтверджується тим, що 06.11.1997 року вони із ОСОБА_6 уклали церковний шлюб у храмі Благовіщення Пресвятої Богородиці по вул. Пасічна, 83 у м. Львові, а також показами свідків про те, що із вказаного вони часу разом жили та вели спільне господарство. Також вказала, що за час спільного проживання однією сім'єю вони придбали 09.07.2003 року квартиру АДРЕСА_1, де проживали однією сім'єю з осені 2003 року. А тому вважає, що набула право власності на ? частину квартири, як спільне майно подружжя. За таких обставин вважає, що свідоцтво про право на спадщину видане 13.12.2013 року відповідачу ОСОБА_5, як спадкоємцю першої черги за законом, слід скасувати, як і державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 здійснену на підставі нього, оскільки на момент смерті спадкодавцю ОСОБА_6 належало право власності лише на ? частину зазначеної квартири.

Крім цього вказала, що оскільки вона проживала однією сім'єю із ОСОБА_6 більше 5 років на час його смерті, а складений ним заповіт було скасовано 04.11.2011 року, тому вона має право на спадкування спадкового майна ? частини квартири АДРЕСА_1 після його смерті, як спадкоємець четвертої черги за законом. В той же час зазначила, що спадкодавець був інвалідом третьої групи, в останні роки життя хворів, самостійно не пересувався, потребував постійного стороннього нагляду. Проживаючи із ним однією сім'єю вона тривалий час доглядала ОСОБА_6, надавала матеріальну допомогу, придбавала ліки, інші засоби покращення стану здоров'я, здійснювала оплату комунальних послуг. Після смерті ОСОБА_6 понесла витрати на його поховання. А тому вважає, що в силу положень ч.2 ст.1259 ЦК України набула право на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом із іншим спадкоємцем першої черги - донькою покійного ОСОБА_5 У зв'язку із цим просить позов задоволити та визнати за нею в загальному право власності на ? частин квартири АДРЕСА_1.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 свій позов мотивує тим, що на даний час вона є законним власником квартири АДРЕСА_1, яку вона отримала у спадщину після смерті батька ОСОБА_6 В квартирі зареєстрована її дочка ОСОБА_7 Однак ні вона, ні її донька не мають можливості користуватися житловим приміщенням квартири, оскільки в ній без законних на це підстав проживає позивач, яка створює перешкоди у доступі до квартири, на їхню вимогу приміщення квартири звільняти відмовляється. А тому просить захистити порушене її право власності та задоволити зустрічний позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов, зустрічний заперечив, дав пояснення аналогічні викладеним обґрунтуванням первісних позовних вимог, вважає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в 2003 році позивачем та ОСОБА_6 внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, а тому належала їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Крім цього переконаний, що проживаючи із спадкоємцем однією сім'єю, здійснюючи за ним догляд в останні роки життя, коли той потребував сторонньої опіки, набула право на спадкування спадщини після його смерті разом із іншим спадкоємцем першої черги, а тому за нею слід визнати право власності на ? частин квартири АДРЕСА_1. У зв'язку із тим, що вона та відповідач є співвласниками спірного нерухомого майна, а тому вважає, що жодних підстав для задоволення зустрічного позову не має. Крім цього зазначив, що в початковій редакції позовної заяви було помилково зазначено позивачем позовну вимогу про встановлення факту її проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу за період з осені 2003 року, таку позовну вимогу було уточнено, а тому просить встановити вказаний факт з осені 1997 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив відносно первісного позову, зустрічний позов підтримав. Зазначив, що дійсно його довіритель, як дочка покійного ОСОБА_6, після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року у визначений законом шестимісячний строк звернулася із заявою у нотаріальну контору про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. Таку спадщину вона прийняла, про що їй було видано свідоцтво про право власності на спадщину від 13.12.2013 року, яке вона у встановленому законом порядку зареєструвала у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином вважає, що відповідач є законним власником квартири АДРЕСА_1, а тому підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину та здійсненої на підставі нього державної реєстрації нема. В той же час вважає, що ОСОБА_4 жодних прав щодо вказаного нерухомого майна немає. У встановлений законом строк у нотаріальну контору вона не зверталася, свого права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не підтверджувала. Крім цього вважає, що не набула права власності позивач і на ? частину квартири, як спільне майно подружжя, оскільки не зважаючи на факт реєстрації церковного шлюбу, до осені 2003 року вони разом не проживали, ОСОБА_6 проживав один в квартирі по вул. Шафарика, і придбав квартиру за свої кошти. Також заперечує право позивача на прийняття спадщини разом із іншими спадкоємцями першої черги, оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_6 перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги не має. Щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не заперечив, оскільки дійсно з 2003 року по час смерті вона проживала однією сім'єю із ОСОБА_6 В той же час, після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 без законних на це підстав, створює перешкоди законному власнику у користуванні нею, а тому підлягає виселенню без надання іншого житла.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд первісний позов задовольняє частково, а зустрічний позов задовольняє в повному об'ємі з таких підстав.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 09.07.2003 року (а.с.10), власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.20) вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Львові.

Позивач вважає, що зазначена квартира належала їй та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, як така, що була придбана за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з осені 1997 року внаслідок спільної праці членів сім'ї.

Однак з такими доводами позивача суд не може погодитися виходячи з наступного.

Дійсно, частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинною на час придбання нерухомого майна, було передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

І в розумінні роз'яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» та п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» саме ці положення Закону підлягають до застосування до правовідносин про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, і до таких не застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Крім цього, ч.2 ст.112 ЦК України 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

З врахуванням наведених правових норм, а також положень ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування кожною із сторін тих обставин, на які ті посилаються, з метою підтвердження свого права у власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як рівну частку у спільній сумісній власності, що виділяється при поділі спільного майна, позивачу слід довести перед судом не тільки факт спільного проживання із ОСОБА_6 на момент придбання квартири, а й обставини придбання спірної квартири внаслідок спільної праці.

При цьому суд враховує, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за позивачем.

Тільки у разі встановлення в ході судового розгляду зазначених обставин, положення ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» можна вважати такими, що застосовані судом правильно.

Згідно свідоцтва про вінчання (а.с.9) вбачається, що 06.11.1997 року в храмі «Благовіщення Пресвятої Богородиці» по вул. Пасічна в м. Львові відбувся обряд вінчання ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Однак, як судом встановлено, що в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ніколи не перебували.

Як вбачається із довідки з місця проживання (а.с.182), ОСОБА_6 по 01.09.2003 року проживав в АДРЕСА_2 разом із донькою ОСОБА_5

Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду підтвердили, що по осінь 2003 року ОСОБА_6 проживав разом з дочкою та її сім'єю в квартирі АДРЕСА_2, позивач з ним за вказаною адресою не проживала, спільного господарства не вела, в приміщенні квартири її ніколи не бачили та з нею не знайомі.

Сама позивач в судовому засіданні пояснила, що по осінь 2003 року вона проживала в АДРЕСА_6, ОСОБА_6 там постійно не проживав, приїжджав до неї ночувати.

Також, допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_12, ОСОБА_17., ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили суду, що їм відомо про те, що з осені 2003 року позивач проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, як подружжя в квартирі АДРЕСА_1, де вели спільне господарство та спільний побут. При цьому свідок ОСОБА_13 суду показала, що як позивача, так і ОСОБА_6 знала тривалий час, була присутня на їх церковному вінчанні, однак їй було відомо, що до осені 2003 року такий проживав в АДРЕСА_2.

Крім цього, судом встановлено, і дані обставини позивач не заперечила, що для придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 було залучено частину коштів, що залишилися після продажу квартири АДРЕСА_2 та придбання будинку його дочці ОСОБА_5

Також судом враховується той факт, що сама позивач в судовому засіданні вказала, що після придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 було складено заповіт на випадок своєї смерті на його доньку ОСОБА_5 і такий був скасований лише 04.11.2011 року та надано їй доручення для переоформлення квартири на себе, однак вона не встигла цього зробити внаслідок смерті ОСОБА_6

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено перед судом факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 за період з осені 1997 року по осінь 2003 року, а також придбання квартири в період проживання однією сім'єю внаслідок спільної праці сім'ї, ведення спільного господарства та побуту, оскільки жодним із представлених та досліджених судом доказів ці обставини не підтверджуються, а навпаки вказують, що до осені 2003 року ОСОБА_6 проживав разом із своєю донькою ОСОБА_5 в квартирі, яку згодом відчужив, за частину коштів придбав дочці окреме житло, а за решту придбав спірну квартиру в якій став проживати однією сім'єю та вести спільне господарство із позивачем лише з осені 2003 року. Крім цього, ОСОБА_6 вважаючи себе власником квартири склав заповіт на ім'я своєї дочки, і вказаний заповіт скасував лише в 2011 році.

Посилання позивача на ті обставини, що квартира була придбана за їх спільні кошти, а саме ОСОБА_6 було залучено 5тис. доларів США, а нею 3 тис. доларів США, теж не заслуговують на увагу, оскільки жодними об'єктивними даними такі не підтверджені, а як вбачається із договору купівлі-продажу квартири (а.с.10) такий вчинено за ціною 7399 грн.

Також суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, оскільки хоча свідки і підтверджували в судовому засіданні факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в її квартирі АДРЕСА_6, однак жодних обставин про те, чи вели вони спільне господарство та побут суду не навели.

А тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині встановлення факту проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_6 за період з осені 2003 року, а в частині встановлення зазначеного факту за період з осені 1997 року по осінь 2003 року та належності квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_6, як такої що придбана за період проживання однією сім'єю внаслідок спільної праці сім'ї у позові слід відмовити за безпідставністю.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, як спадкоємцем першої черги та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,3 м.кв., як спадкове майно після смерті ОСОБА_6

Як уже встановлено судом, дійсно позивач ОСОБА_4 проживала більше п'яти років однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з осені 2003 року по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а відтак у відповідності до положень ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 являється ОСОБА_5, яка спадщину прийняла звернувшись у визначений законом шестимісячний строк у Винниківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримавши у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2013 року (а.с.74), зареєстрованого Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2013 року (а.с.75).

Дійсно у відповідності до положень ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проте, хоча судом і встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 був особою похилого віку та страждав різними захворюваннями, що підтверджується представленими медичними документами (а.с.22-25), однак жодних доказів того, що ОСОБА_6 внаслідок тяжкої хвороби, чи похилого віку або каліцтва перебував у безпорадному стані, а позивач в силу цього протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, суду не представлено.

А тому суд в цій частині в задоволенні позовних вимог також відмовляє за їх безпідставністю.

Крім цього, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_4 і в частині про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, видане ОСОБА_5 13.12.2013 року та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, оскільки таке видане ОСОБА_5 у встановленому законом порядку на підставі її заяви, поданої у нотаріальну контору у встановлений законом строк, на майно, що належало спадкодавцеві на момент його смерті. А, оскільки позивач являється спадкоємцем четвертої черги за законом, і підстави для спадкування нею спадщини після смерті ОСОБА_6 разом із спадкоємцем першої черги у неї відсутні, тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

В той же час, судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2013 року (а.с.74) ОСОБА_5 на даний час є законним власником квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 визнала, що на даний час проживає у зазначеній квартирі без згоди її власника ОСОБА_5, оскільки вважає, що вказане нерухоме майно також належить і їй на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім цього ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, оскільки квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5, а ОСОБА_4 проживає в ній без згоди власника та добровільно відмовляється звільнити вказане житлове приміщення, а тому зустрічний позов слід задоволити виселивши ОСОБА_4 із квартири без надання іншого житла.

Крім цього, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, оскільки ухвалою суду від 03.01.2014 року позивачу ОСОБА_4 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, а рішенням суду частково задоволено первісний позов та повністю задоволено зустрічний позов, а відтак слід судові витрати покласти на позивача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в період з осені 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу за період з осені 1997 року по осінь 2003 року; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, видане ОСОБА_5 13.12.2013 року; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1; визнання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, як спадкоємцем першої черги; визнання права власності на ? квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,3 м.кв., з яких: на ? частину квартири, як частку у праві спільної сумісної власності та ? частину квартири, як спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року - відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном виселивши ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені нею судові витрати по зустрічному позову - судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.