Справа № 523/6163/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мамренко Г. Г.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду N 24 в місті Одесі

цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3

ОСОБА_4 про вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов`язання

не перешкоджати у володінні і користуванні приміщення під літ «Г» літньої кухні,

УСТАНОВИВ:

24.04.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з вимогами до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов`язання не перешкоджати у володінні і користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5, який являється чоловіком та батьком позивачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкували кожна по 1/16 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Дане майно позивачки спадкували відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2013 року, а саме 1/8 частку домоволодіння, яке належало померлому. Інша частка вказаного домоволодіння належить рідній сестрі померлого ОСОБА_5 - відповідачці ОСОБА_3, яка на даний час проживає у вказаному будинку зі своїми дітьми. На даний час позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували належне їм спадкове майно та отримали витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2013 року, а також зареєструвалися за вказаною адресою, про що свідчить відмітка у будинковій книзі від 11.12.2013 року. Як зазначають позивачі, сторони по справі мають неприязні стосунки з приводу того, що відповідачка ОСОБА_3 та її родина всіляко перешкоджає позивачам проживати у належній їм будинку, вільно пересуватися домоволодінням. У зв'язку з чим позивачі і звернулись до суду за захистом своїх прав і інтересів.

30 жовтня 2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява (л.с.36-38) позивачки ОСОБА_1 , в якій позивач просить вселити її з дочкою , встановити порядок користування будинком, зобов`язати не перешкоджати у володінні і користуванні саме приміщенням під літ »Г» літньої кухні, посилаючись на те, що відповідно технічного паспорту вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано житлові будівлі, складається з двох окремих частин (подвір) розділених між собою огорожею та мають позначення у технічному паспорті № 1та №2. На даних подвір'ях розташовано 2 окремі будинки («А» та «Б» та кілька допоміжних споруд (В,Г,Д,И,Е,З). Спираючись на те, що виходячи з планування квартири № 1 у будинку «А» - її рівноцінне розділення між ними та відповідачкою майже неможливо, тим паче при будь-якому варіанті розподілу квартири у сторін залишиться у сумісному користуванні коридор, вбиральня та кухня. У зв'язку з чим, зазначають, що до квартири № 1 будинку «А» також відноситься нежитлове приміщення, яке у технічному паспорті позначається літерою «Г» та має назву літня кухня., в якій створені необхідні умови для проживання людини та у зв'язку з чим, вважають за можливим задоволення позовних вимог - вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов`язання не перешкоджати у володінні і користуванні приміщення під літ »Г» літньої кухні.

В судовому засіданні позивачі і їх представник повністю підтримали уточнений варіант позову, і просили задовольнити і розглядати по суті саме ці вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечувала у задоволенні позовних вимог, суду представленні письмові заперечення на л.с.52-55, просив відмовити в задоволенні.

З,ясував обставини справи, заслухав сторони,дослідив та проаналізував матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємицями до майна померлого ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2013 року, а саме 1/8 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані за вищевказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_3, яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_5 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та займає ізольовану житлову площу 19,2 кв. м. спільно з ОСОБА_6 (донькою), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (онуками), що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописки).

Посилання позивачів та представника позивача на те, що в приміщенні під літерою «Г» - літня кухня, створені усі необхідні умови для проживання людини та у зв'язку з чим, вважають за можливим задоволення позовних вимог - не може бути взяти судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що у нежитловому приміщенні під літерою «Г» - літня кухня, дійсно створені необхідні умови для приживання людини.

Однак, позивач не звертались до суду будь-якими заявами щодо предмета доказування, щодо призначення відповідних експертиз.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Умови, в яких може мешкати людина, може визначити лише спеціальна експертиза, якою і буде встановлено чи можливе проживання у нежитловому приміщенні. Оскільки позивачі у своїй уточненій позовній заяві спирались на те, що у приміщенні під літерою «Г» - літня кухня, створені усі необхідні умови для проживання людини, на них повністю полягає відповідальність доказування саме тих обставин, які стверджують та на які спираються у позовній заяві.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Поняття житла законодавчо визначено в ст. 379 ЦК, відповідно до якої, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Таким чином, фізична особа може проживати виключно в приміщеннях, які є житловими (жилими).

Відповідно до ст. 4 ЖК України, житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України. Відповідно до ст. 6 ЖК - жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян.

Отже, фізична особа може використовувати в якості житла лише житлове приміщення. В супереч відповідній вимозі закону, позивачі намагаються за допомогою суду вселитися не до житлового будинку, а виключно до літньої кухні, що жилим приміщенням не являється.

Так, відповідно до п. 4 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», літня кухня визначається як підсобна будівля (нарівні із сараєм тощо). Також, у п. 8 вищевказаної постанови, зазначено про те, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Також, визначення літньої кухні як нежитлового приміщення наявне в Наказі державного комітету з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна». Так, у п.3.3., що регулює питання складання абрису, літня кухня визначається як господарська будівля.

Суд вважає, що вселення позивачів на територію домоволодіння, що займає відповідач - фізично не можливе, оскільки єдиним житловим приміщенням, яким користується відповідач разом із сім'єю, - є частина будинку визначеного в технічному паспорті під літ. «А». На відповідній жилій площі наразі проживає 5 осіб: власне ОСОБА_3, її донька - ОСОБА_6, онуки - ОСОБА_7 (вік - 14 років) та ОСОБА_9 (вік - 20 років). Також, на відповідній жилій площі проживає чоловік доньки відповідача.

Отже, частину будинку під літ. «А» наразі використовують як місце свого проживання 4 дорослих особи та одна дитина. Жодного іншого житла у вказаних осіб - не має. Відповідна частина будинку - єдине місце де вказані особи можуть реалізовувати визначене конституцією право людини на житло.

На підставі ст. 50 ЖК України - не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Позивачами є дві жінки різного віку. Житлова площа частини будинку під літ. «А», що займає ОСОБА_3, складає лише 19,2 кв.м. (житлові кімнати 13, 5 і 5,7 кв.м.). Таким чином, не можливо вселити ОСОБА_1 та неповнолітню ОСОБА_2 (вік - 17 років) на житлову площу де вже проживають 4 дорослих особи (2 чоловіки та 2 жінки, одна з яких подружня пара) та неповнолітня дитина (хлопчик 14 років), а експертиза , висновки якої могли б зазначити варіанти користування та вселення в конкретні приміщення спірного будинку, по справі не замовлялась сторонами.

Інші приміщення будинку під літ. «А» - коридор та кухня - не житлові, та як вже було зазначено вище, вселитися до них - не можливо.

Як вказав в своїх поясненнях представник відповідачки, в літній кухні розміщуються комунікації по забезпеченню опалення житлового будинку, а отже, передача його в одноособове користування позивача призведе до того, що права мешканців домоволодіння будуть порушені. Також, виключно в літній кухні розміщується туалет. Тому літня кухня не може перебувати в одноособовому користуванні, оскільки літня кухня - є підсобним (господарським) приміщенням, а отже - є нежитловим приміщенням та до жилого фонду не входить .

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Норми ст. 57 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З урахуванням встановленого, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоказаними, відмовляє в повному обсязі.

Керуючись п.п. 4. 8 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст. 4, 6, 50 ЖК України, 29, 379 ЦК України, 10, 11,14,57-64,158,77,169, 209, 212-215,218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов`язання не перешкоджати у володінні і користуванні приміщення під літ.»Г» - літньої кухні за адресою АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного

суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня

проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя