Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/288/15 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л Л.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, третя особа: Відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням , виселення, вселення,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення та вселення зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла його мати, ОСОБА_8, після її смерті залишилася квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Він, як спадкоємець першої черги належним чином прийняв спадщину і зареєстрував своє право власності на вищезазначену квартиру.

За життя його мати, ОСОБА_8 надала згоду на проживання та реєстрацію в зазначеній квартирі її онуки ОСОБА_4 з її двома неповнолітніми дітьми.

З моменту реєстрації свого права власності на зазначене житло, він не в змозі вселитися в квартиру, а також користуватися і розпоряджатися нею на свій розсуд. Відповідачі не допускають його до квартири, не надають ключі від дверей, мешкають в квартирі, що само по собі унеможливлює розпорядження нею на власний розсуд.

Відповідачі не є членами його сім'ї в житлових правовідносинах, хоча ОСОБА_4 дійсно є його дочкою. Вселяти у власну квартиру інших осіб, в тому числі і тих, які мають кровну спорідненість, як членів сім'ї - це право, передбачене ст.65 ЖК України, а не обов'язок власника житла. Вселення відповідача ОСОБА_4 з дітьми попереднім власником і наявність права на проживання при попередньому власникові, не надає права відповідачам на наявність цих прав при зміні власника.

Крім того, після реєстрації шлюбу, вже під час розгляду справи, відповідачка ОСОБА_4 вселила у спірну квартиру свого чоловіка ОСОБА_7

Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1, зняти їх з реєстраційного обліку, вселити його, ОСОБА_3, в квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. п. 3.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом під час розгляду справи встановлено, що власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_8 - матір позивача ОСОБА_3 та бабуся відповідача ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_8 померла, що пітверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 ( а.с. 86). За час життя заповіту вона не залишила.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2010 року ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_8, отримав спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 82).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Орендного підприємства Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації від 06.01.2011 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 83-85) .

Відповідач ОСОБА_4, а також її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6 були вселені та зареєстровані в спірній квартирі за згодою колишньої власниці квартири ОСОБА_8 як члени її сім'ї (а.с. 6, а.с. 92-93).

Після смерті ОСОБА_12 в зазначену квартиру був вселений також чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_7, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу " Трансформаторщик-9" від 17.04.2014 року ( а.с. 95). .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі вселились у будинок як члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_8, після її смерті вони мають право на проживанн в цій квартирі, оскільки відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкоємець ОСОБА_3 отримав не тільки спадщину, а і обов"язок надати житло відповідачам.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку ( квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку ( квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Тобто житлові права членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від прав власника цього будинку

Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є смерть власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Дитина належить до сім"ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повнолітня.

Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_4 є повнолітньою, створила свою сім"ю, її батько позивач ОСОБА_13, тривалий час проживає на території Російської Федерації, про що свідчить його паспорт громадянина Російської Федерації серія НОМЕР_2 ( а.с. 81), де має свою сім"ю. Сторони спільно не проживають, до прийняття спадщини позивач в спірній квартирі жодного дня не мешкав, між сторонами склалися неприязні стосунки, що не заперечувалося в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4.

Отже, ОСОБА_4 за життя ОСОБА_8 дійсно набула статусу члена її сім'ї, а після прийняття спадщини ОСОБА_3, в суді встановлено, що вона не є членом його сім"ї, тобто, власника житлового будинку, а тому з моменту смерті ОСОБА_8 припиняється право відповідачів на користування спірною квартирою.

Вселити у свою власну квартиру інших осіб, в тому рахунку і тих, які мають кровну спорідненість, як членів сім"ї - це право, передбачене ст. 383 ЦК України, ст. 65 ЖК України, а не обов"язок власника житла.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_15, з моменту набуття права власності не надавав згоди на вселення відповідачів в спірну кватиру як членів своєї сім"ї.

Таким чином висновок суду, що відповідачі, набувши статусу члена сім'ї ОСОБА_8 і після її смерті мають право користуватися спірною квартирою, право власності на яку має ОСОБА_3, не грунтується на вимогах закону, а посилання суду на ст. 1218 ЦК України , що спадкоємець ОСОБА_3 отримав не тільки спадщину, а і обов"язок надати житло відповідачам, є безпідставним.

З матеріалів справи також вбачається, що з моменту реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_3, останній не може вселитися в квартиру, оскільки відповідачі не допускають його до квартири, не дають йому ключів від вхідних дверей, мешкають в квартирі, про що свідчить неодноразове звернення позивача в Ленінський РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області та відповіді Ленінського РВ на його звернення ( а.с. 78-80).

З довідки Житлово-будівельного кооперативу "Трансформаторщик-9" №17 від 04.06.2014 року вбачається, що позивач в спірній квартирі зареєстрований, але не проживає , а проживають в квартирі відповідачі( а.с а с. 95).

Суд першої інстанції не зважив на ці положення та не обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, помилково вважаючи наявність житлових правовідносин між новим власником спірного житла - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і членів її сім"ї.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення не можна вважати законним і обгрунтованим, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 94 грн. 10 коп, 121 грн. 80 коп ( а.с. 1, а.с. 149), а всього 215.90 грн. підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_4 ОСОБА_7 з кожного по107 грн. 95 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1 та скасувати їх реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

Вселити ОСОБА_3, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі по 107 грн. 95 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: