Справа № 454/3491/13 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/522/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2 представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Сокальської міської ради, з участю третьої особи відділу Держземагенства у Сокальському районі про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася в суд позовом до відповідачів про визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що 31.07.2009 року у другій Львівській державній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, а 13.07.2010р. отримала свідоцтво про право на спадщину за земельну ділянку площею 0,0367 га за вищевказаною адресою. Належний позивачу будинок та земельна ділянка межують з будинком та земельною ділянкою відповідача, який чинить позивачу перешкоди в користуванні як будинком так і земельною ділянкою. Так відповідач в 2010 р. шляхом обману чоловіка позивачки, загородив свою земельну ділянку таким чином, що позивач не має доступу до частини стіни та вікна її будинку. Зазначає, що неодноразово звертала увагу ОСОБА_2, пропонувала не чинити їй перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою. Із листа начальника інспекції ДАБК Львівської області від 28.12.2012р. позивач дізналась, що відповідач приватизував свою земельну ділянку та отримав Державний акт. Окрім цього, дізналась, що приватизацію проведено на підставі акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, де замість підпису власника будинку та користувача суміжної земельної ділянки ОСОБА_7 є підроблений підпис ОСОБА_8, який на цей час не мав жодного відношення до спірної земельної ділянки. Із листа міського голови № 872 від 20.08.2012р. встановлено факт неможливості доступу позивачки до експлуатації частини її будинку у зв'язку з встановленням відповідачем огорожі. Просить суд продовжити їй строк позовної давності, оскільки про приватизацію відповідачем земельної ділянки та фальсифікацію акту узгодження меж вона дізналась в 2013 році, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на землю серії ЯД № 517183 від 21.06.2007р., зобов'язати відповідача зняти металеву огорожу із сторони її будинку та не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування належного їй житлового будинку.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД 517183 від 21.06.2007р. виданий Сокальською міською радою на ім'я ОСОБА_2. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні житловим будинком в м. Сокаль по АДРЕСА_3 Львівської області та земельною ділянкою для його обслуговування шляхом зняття металевої огорожі зі сторони будинку. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 229 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 2460 грн. витрат на проведення експертизи.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначають, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим та винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю встановлено усі фактичні обставини справи, не прийнято та не досліджено, не оцінено докази, не вірно застосовано норми чинного законодавства. Звертає увагу, що ОСОБА_4 пропустила без поважних причин трьох річний термін позовної давності, починаючи з 2008 року. Також судом не допитано як свідків осіб, які виготовляли і підписували акт про узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 27.02.2007 року, з метою з'ясування коли, ким і яким чином виготовлявся даний документ. Вважає невірним посилання суду на п.1.10 Інструкції про прядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею», оскільки дана Інструкція вже втратила свою чинність в 1999 році, оскільки в 2007 році вже діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, якою не вимагається погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Окрім того вказує, що перешкод в користуванні будинком, а тим більше земельною ділянкою ОСОБА_4 він не здійснює, оскільки ні вона, ні члені її сім'ї в даному будинку не проживали.

Просять скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4 та закрити провадження у справі.

Представник Управління Держземагенства у Сокальському районі в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 191), про причини неявки суд не повідомлено та з клопотанням про відкладення розгляди справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 представників ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 11.08.2009р. КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.07.2009р. на праві приватної власності належить будинок в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.07.2010р., встановлено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7, який помер 24.11.2007р. є його мати - ОСОБА_4. Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,0367 га, наданої для обслуговування будинку і господарських будівель, що розташована на АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №7424, виданого Сокальською міською радою 03.07.1998р. ОСОБА_9, спадкоємцем якої був ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 4).

Як вбачається із Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №7424, виданого 03.07.1998р. ОСОБА_9 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0367га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована на території м. Сокаль Сокальської міської ради (а.с. 6).

Із відповіді на заяву наданої ОСОБА_4 Сокальською райдержадміністрацією за №Б-153/02-18 від 30.10.2013р. встановлено, що при виготовленні правовстановлюючих документів (державних актів), зокрема при проведенні кадастрової зйомки відбувається узгодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. При виготовленні державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_2, межу з боку земельної ділянки по АДРЕСА_3 узгодив - ОСОБА_10 (а.с. 11)

Рішенням Сокальської міської ради №298 від 03.10.2005р., вирішено передати у власність земельну ділянку площею 352 м. кв. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_2 ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 64).

Рішенням Сокальської міської ради №118 від 24.10.2006р., вирішено затвердити уточнені площі для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 площею 344 м. кв. по АДРЕСА_2 замість 352 м. кв., як було затверджено рішенням ХХ сесії ІV скликання від 03.10.2005р. №298.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 05.05.2005р. КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2005р. в цілому, на праві приватної власності належить будинок в АДРЕСА_2 (а.с. 66).

Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №517183 від 21.06.2007р., встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0344га. в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (а.с. 29).

Із технічної документації зі складання Державного акта на право власності на землю ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що в такій міститься акт встановлення меж земельної ділянки, у якому зазначено суміжних землекористувачів та їх підписи, серед яких зазначено ОСОБА_8 (а.с. 69).

Згідно п. 1.10. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), чинної на час виникнення спірних правовідносин, технічна документація при складанні державних актів включає: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Окрім того, як встановлено судом, що згідно висновку №2031 від 01.08.2014р. криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_8, який розташований на акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 27.02.2007р., у графі «суміжні землекористувачі», виконано не ОСОБА_8, а іншою особою.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє і користується своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно змісту ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Покликання апелянтів в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустила без поважних причин трьох річний термін позовної давності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2011 року, із якої вбачається, що ОСОБА_4 в травні 2011 році довідалась про порушення її права на користування земельною ділянкою для обслуговування будинку (а.с. 13), а з позовом до ОСОБА_2 про визнання державного акту про право на земельну ділянку вона звернулась в грудні 2013 року.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_2, що ним не здійснюються перешкоди в користуванні будинком ОСОБА_4, оскільки суперечать відповіді на заяву наданої позивачці міським головою за №872 від 20.08.2012р. з якої вбачається, що комісією встановлено факт неможливості доступу ОСОБА_4 до експлуатації частини будинку у зв'язку з встановленою огорожею ОСОБА_2 (а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення районного року колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л.