Справа №475/793/14-ц 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
Провадження № 22-ц/784/559/15 Головуючий першої інстанції: Кривенко О.В.
Категорія: 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Богуславській О.М.,

за участі апелянта ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до Прибузького сільського споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до Прибузького сільського споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 13 жовтня 1992 р. купив у Прибузького сільського споживчого товариства нежитлове приміщення - магазин, розташований по АДРЕСА_1 і з того часу користується ним як власним майном.

Оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує його право власності на вказане нерухоме майно, що перешкоджає укласти договір оренди земельної ділянки, позивач просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю - магазин, розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2014 р. позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_5 право власності на нежитлову будівлю - магазин загальною площею 49,4 кв.м, розташований по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на те, що даним рішенням суду порушені його права, оскільки він є співвласником вказаного позивачем магазину, але до участі у справі притягнутий не був, а тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників апелянта, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_5 вважав, що є підстави для визнання за ним права власності на нежитлове приміщення - магазин, розташований по АДРЕСА_1, оскільки він придбав цей об'єкт у відповідача у 1992 р. за договором купівлі-продажу.

Задовольняючи позов, суд вважав, що для цього є підстави у зв'язку з доведенням факту укладання сторонами договору купівлі-продажу спірної споруди.

Між тим з таким висновком погодитись не можна.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

На час, коли як вважає позивач, сторонами укладено договір купівлі-продажу магазину, ці правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до змісту глави 12 ЦК УРСР 1963 р. одним з підстав набуття права власності є набуття майна за договором.

В силу ч. 1 ст. 329 ЦК України також визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР угода між кооперативною організацією та громадянином повинна укладатись у письмовій формі.

Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах (ч. 1 ст. 153 ЦК УРСР 1963 р.).

За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК УРСР 1963 р.).

При цьому відповідно до положень ст. 225 ЦК УРСР 1963 р. право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Ні зазначеними нормами, ні нормою статті 392 ЦК України не передбачено виникнення права власності на об'єкт нерухомості, придбаний за договором купівлі-продажу, який є самостійною підставою виникнення права власності, на підставі судового рішення.

Більш того, позивачем не надано укладеного відповідно до наведених положень ЦК УРСР 1963 р. договору купівлі-продажу, підписаного обома сторонами, з якого вбачається, що ці сторони досягли згоди щодо усіх умов договору, зокрема ціни, порядку передачі майна та характеристики цього майна.

До того ж в матеріалах справи відсутні і будь які докази належності нежитлового приміщення - магазину, розташованого по АДРЕСА_1, Прибузькому, сільському споживчому товариству.

За таких обставин відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно в судовому порядку, а тому рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до Прибузького сільського споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моме6нту проголошення може бути оскаржено касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: