Справа № 242/1136/14-ц
Провадження № 6/242/74/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Сорока Т.О., за участю представника заявника ОСОБА_1, представника стягувача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове подання відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області (далі - ВДВС) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя. На обгрунування подання зазначив, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/242/1204/13 від 27.11.2013року, виданого Селидівським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 124000 грн. Під час проведення виконавчих дій ВДВС було з'ясовано, що боржник ОСОБА_3 з 16.07.1983 року перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_5. На підставі договору купівлі-продажу 20.09.1999 року подружжям придбаний будинок за адресою: м.Селидове, Зарічна 44, що є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно довідці Селидівського БТІ від 03.02.2014 року реєстрація будинку проведена на ім'я ОСОБА_5 Стягувач наполягає на зверненні стягнення на майно боржника. Посилаючись на частину 6 статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження», просить суд визначити частку боржника ОСОБА_3 у будинку за адресою: м.Селидове, Зарічна 44, у розмірі 1/2.

Представник відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 у судовому засіданні подання підтримала та наполягала на його задоволенні, пояснила, що тривалий розгляд даного питання унеможливлює виконання рішення суду.

Стягувач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи маємо заяву про розгляд справи у його відсутність, подання ВДВС підтримує, просить суд його задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила суд задовольнити подання ВДВС Селидівського міського управління юстиції.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 379 ЦПК України суд у десятиденний строк розглядає питання про визначення частки боржника у спільному майні у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повідомлені про судовий розгляд справи належним чином, суд вважає можливим розглянути питання про визначення частки майна боржника у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2013 року, яке набрало чинності 18 листопада 2013 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 і на його користь з ОСОБА_3 стягнуто суму боргу в розмірі 124000,00 грн.

На виконання даного рішення за заявою стягувача Селидівським міським судом Донецької області був виданий виконавчий лист № 2/242/1204/13 від 27.11.2013 року. За цим виконавчим листом 04 грудня 2013 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 41033270.

Листом від 11.04.2014року № 390/034-147 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції повідомив про наявність актового запису про шлюб № 115 від 16 липня 1983 року на гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_5, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області.

20 вересня 1999 року між продавцем та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу будинку за адресою: м.Селидове, Зарічна 44. За довідкою Селидівського БТІ від 03.02.2014ро № 67 реєстрація цього будинку відбулась на ім'я дружини боржника ОСОБА_5

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» (яка є чинною на день виникнення правовідносин), частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що подання ВДВС належить задовольнити з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. І придбання та проведення реєстрації майна на ім'я одного з подружжя у відповідності до частин 2, 3 статті 325 ЦК не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності.

Цей висновок узгоджується з роз'ясненнями, даними Пленумом Верховного суду України у пункті 23 Постанови № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно яким, спільною сумісною власністю подружжя (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розглядаючи подання ВДВС суд неухильно виконує вимоги цивільного процесуального закону щодо відповідності доказів вимогам про їх належність та допустимість.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Матеріали справи свідчать про сукупність таких юридичних фактів як набуття будинку №44 по вул. Зарічна у м. Селидове Донецької області під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, що дозволяє суду прийти висновку про створення режиму спільності майна (спірного будинку) подружжя.

Учасниками спільної власності не надано жодного допустимого доказу на спростування презумпції спільної сумісної власності на спірний будинок.

Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При вирішенні питання про розмір частки боржника у будинку, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, суд застосовує положення ЦК України і СК України, якими врегульовані правила щодо розміру часток майна подружжя при поділі спільного майна.

Зокрема, у відповідності до статті 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ця норма кореспондується з вимогами, встановленими у частині 2 статті 2 статті 372 ЦК.

Суд не вбачає правових підстав для відступлення від рівності часток співвласників у будинку №44 по вул. Зарічна в м.Селидове.

Тому, з огляду на рівність часток подружжя у спільному будинку, розмір частки боржника ОСОБА_3 у ньому становить 1/2.

Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999року № 606-ХІV (в редакції Закону № 2677-VІ від 04.11.2010року) стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Вирішуючи подання ВДВС суд також наголошує, що вирішення цього процесуального питання має істотне значення для реалізації виконання судового рішення, що є заключною стадією юрисдикційної діяльності. Разом із цим, виконання судового рішення у цивільній справі є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Без реалізації цієї стадії втрачається сенс попередньої діяльності суду на здійснення захисту прав стягувача.

У рішенні від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 372, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 379 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_3, як одному із подружжя, належить на праві власності 1/2 частка будинку №44 по вул. Зарічна у м. Селидове Донецької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через місцевий суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя