АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі . Посилається на неповне з'ясування обставин ,що мають значення для справи,недоведеність обставин,які суд вважав встановленими,порушення судом норм матеріального права. Зазначає,що суд ухвалив незаконне рішення , оскільки банк не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті, що умови кредитного договору є несправедливими і існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що позичальник не був письмово повідомлений перед укладанням кредитного договору про особу кредитора,істотні умови кредиту,мету на яку споживчий кредит може бути використаний,форми його забезпечення та інше. Під час укладення іпотечного договору вона перебувала у шлюбі з позичальником ,проте .суд не урахував,що згоди на його укладання вона не надавала.

В суді апеляційної інстанції апелянт апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд виходив з того ,що оспорювані договори відповідають вимогам закону і відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, він належним чином мотивований на підставі матеріалів справи та поданих доказів, аналіз яких наведено в рішенні.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 08 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії Центральне РУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 44-07-И/02 за умовами якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 217 445,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,5% річних.

Пунктом 2.3. Кредитного договору визначено ,що кредитні ресурси отримані Позичальником використовуються за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою площею - 43,90 кв.м.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитного договору 08 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії Центральне РУ ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки, за умовами якого позивач зобов'язалася перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором № 44-07-И/02.

08 серпня 2007 року між Відповідачем та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів виданих за Кредитним договором № 44-04-И/02 на суму 217 445,00 доларів США.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував прийнятих на себе за кредитним договором зобов'язань, Кредитор звернувся до нього та до поручителя з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.11.2011 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2012 року , з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно 2 201 137.46 грн. боргу .

Зазначеним рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог за зустрічними позовами ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та ОСОБА_1 - про визнання договору поруки припиненим.

Отже , дійсність кредитного договору вже встановлена рішенням суду яке набрало законної сили. До того ж ОСОБА_1 не є стороною за кредитним договором ,а повноваження діяти від імені ОСОБА_2 в неї відсутні.

Підстав вважати ,що при укладенні кредитного договору були порушені саме її права як споживача не має. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і в інший частині стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним.

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним позивачка послалася на те, що договір іпотеки був укладений без її письмової згоди, а тому не відповідає вимогам ст.578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Дійсно,згідно положеньст.60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності.

Отже ,законом презюмується, що придбана у шлюбі будь-яка річ є спільною сумісною власністю подружжя, а тому квартира АДРЕСА_1, незважаючи на те, що у договорі купівлі-продажу квартири набувачем записаний лише ОСОБА_2, є спільною сумісною власністю подружжя.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Пунктом 99 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3.03.2004 року за №20/5, чинної на час посвідчення спірного договору іпотеки визначено,що майно яке перебуває у спільній власності може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Судом першої інстанції достовірно встановлено,що таку згоду позивачка надавала й це підтверджується її власноруч підписаною заявою від 08.08.2007 року поданою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щерби Л.О. та зареєстровану у реєстрі за № 2207,що спростовує доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору іпотеки з підстав заявлених нею.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. Доводи, які викладені в апеляційній скарзі позивачки, є аналогічними обґрунтуванню її позовних вимог і були предметом перевірки суду першої інстанції та правильно відхилені судом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення ,але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді:

Справа № 761/38740/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5821 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.