У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_5

В обґрунтування позову зазначала, що вона була власником квартири АДРЕСА_1, яка є її єдиним житлом. Укладаючи спірний договір дарування, вона мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги та догляду. Після укладення договору дарування квартири, відповідачка забезпечувала її продуктами харчування, медикаментами. Однак, починаючи з осені 2012 року перестала спілкуватися з нею, свої обіцянки по догляду та надання допомоги в побуті не виконувала. Посилаючись на те, що укладений договір дарування спірної квартири не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просила визнати його недійсним на підставі ст. 203, 215, ч. 1 ст. 229 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок помилки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, керуючись при цьому нормами ст. ст. 203, 229, 717 ЦК України, оскільки спірний договір укладений під впливом помилки щодо правової природи правочину.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта