Ухвала іменем україни 18 березня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К., Попович О.В., Штелик С.П., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та встановлення нікчемності кредитного договору, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 01 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту на строк до 03 березня 2014 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 54 621 грн 68 коп, а відповідач зобов'язався вчасно сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим станом на 23 серпня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 45 837 грн 60 коп, яка складається з: заборгованості за кредитом - 31 026,82 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 346,68 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 3 393,52 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1070,58 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 01 березня 2007 року № IFIAAN02000020, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 та встановлення нікчемності кредитного договору. Зазначив, що кредитний договір був укладений з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк не надав позичальнику всю інформацію щодо кредиту, не встановлено правомочність представника банку на укладення договору, а тому він не є таким, що укладений в письмовій формі. Справа неодноразово переглядалась судом першої інстанції. Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2014 року, первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 01 березня 2007 року № IFIAAN02000020 в сумі 45 837 грн 60 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що при ухвалені рішення не було враховано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року у справі № 2-1785/11, з якого вбачається, що воно ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів за договором від 01 березня 2007 року № IFIAAN02000020. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2007 року № IFІAAN02000020 у розмірі 32 859 грн. Скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 06 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2007 року № IFІAAN02000020 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним та встановлення нікчемності кредитного договору за нововиявленими обставинами та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 01 березня 2007 року № IFIAAN02000020 в сумі 12 978 грн 60 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року в частині закриття провадження у справі в частині вимог первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2007 року в розмірі 32 859 грн скасовано. В решті рішення суду залишено без змін. У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2014 року, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши їх відповідно матеріалам справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.Судами встановлено, що 01 березня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту на строк до 03 березня 2014 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 54 621 грн 68 коп, а відповідач зобов'язався вчасно сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору, станом на 23 серпня 2011 року утворилась заборгованість в загальній сумі 45 837,60 грн, яка складається з наступного: 31026,82 грн - заборгованість за кредитом, 10 346,68 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1070,58 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3393,52 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення грошових коштів за цим договором за вирахуванням суми стягнутої за рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року. З такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Отже сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У статті 559 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його виконанням, проведенням належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.Таким чином винесення судового рішення від 17 жовтня 2011 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області не припиняє зобов'язальних правовідносин за кредитним договором і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на повернення кредитних коштів, передбачене ст. 625 ЦК України та умовами кредитного договору. Крім того, судом апеляційної інстанції не було взято до уваги той факт, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року був розглянутий позов банку до ОСОБА_3, який не є тотожним, оскільки банк заявив вимогу про стягнення заборгованості за інший період. За таких обставин суд апеляційної інстанції не вірно визначився з предметом позову банку, що призвело до неправильного вирішення спору. Суд апеляційної інстанції скасував рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2014 року у справі в частині вимог первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 березня 2007 року в розмірі 32 859 грн, а остаточне рішення в цій частині не прийняв. Рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Попович С.П. Штелик