Справа № 752/6663/15-ц
Провадження №: 2/752/3596/15
19 листопада 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Пасинок В.С,
за участю секретаря - Мушта І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації за місцем проживання -
у квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.
Останній мотивувала тим, що з липня 2014 року ОСОБА_2 - її колишній чоловік не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 яка була надана їй відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку № 390 від 26 березня 2013 року, витрат по утриманню кімнати не несе, в останній відсутні його речі.
Тому, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що витратив право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В останній також зазначила про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що кімната АДРЕСА_1 надана ОСОБА_1 на підставі ордеру № 390 на жилу площу в гуртожитку від 06 грудня 2013 року (а.с. 10).
Остання, в свою чергу, зареєстрована та проживає у вказаній кімнаті. Судом встановлено, що окрім ОСОБА_1, в квартирі АДРЕСА_1 також зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 9).
Кімната, в якій проживає ОСОБА_1 і зареєстровані сторони, не приватизована і належить до власності місцевих рад (а.с. 9).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 більше шести місяців не мешкає в даній кімнаті, будь-яких речей особистого вжитку, що належать йому, в даній кімнаті немає, останній не несе будь-яких витрат на утримання жилого приміщення.
Зазначені обставини підтверджуються актами про не проживання громадян від 12 грудня 2014 року, 22 січня 2015 року та 26 березня 2015 року (а.с. 20-22).
Відомості про те, що відповідач звертався до експлуатуючої організації - ТОВ Фірма «Квартет ЛТД» з заявами про збереження за ним житла на час тимчасової відсутності, суду не надані.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно з роз'ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2, у справах про визнання наймача або членів сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням за правилами ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.
Проте, суду не надано доказів на спростування позиції позивача про те, що відповідач добровільно не проживає у спірній кімнаті і будь-яких перешкод йому в користуванні нею не чинилось.
Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами у справі позовних вимог.
ОСОБА_2 у спірній кімнаті АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин період, що значно перевищує шестимісячний строк, встановлений ст. 71 ЖК України, на протязі якого за тимчасово відсутньою особою зберігається право на жиле приміщення.
З огляду на викладене у суду достатньо підстав для висновку про те, що ОСОБА_2 втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки він добровільно не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 не користується нею тривалий період часу, відсутній на спірній житловій площі без поважних на те причин.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Враховуючи те, що судом задовольняються вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а дане рішення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.
Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 11 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок