АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/196/2015 р. Головуючий в І інстанції Дзиговський Ю.В.
Категорія 2 Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року лютого місяця 17 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні апеляційну скаргу прокурора Комсомольського району м.Херсона, діючого в інтересах Управління ДАІ УМВС України в Херсонській області на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа відділ державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 03.05.2007 року між нею та відповідачем досягнуто домовленість про купівлю-продаж транспортних засобів: КАМАЗ модель 5320, 1984 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, тип ТЗ: вантажний бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона 21.04.2005 року; ГКБ модель 8350, 1985 року випуску, тип ТЗ: причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона 11.06.2005 року. На виконання вказаної домовленості вона передала відповідачу 25000 грн., а відповідач, в свою чергу, видав довіреність на право користування та розпорядження зазначеним майном.

Оскільки постановою державного виконавця від 06.08.2011 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на зазначені вище транспортні засоби, що порушує її право власності, позивачка просила суд визнати за нею право власності на вказані транспортні засоби, а також зняти з них арешт та заборону відчуження.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні про визнання права власності задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на КАМАЗ модель 5320, 1984 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, тип ТЗ: вантажний бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона 21.04.2005 року; ГКБ модель 8350, 1985 року випуску, тип ТЗ: причіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ м.Херсона 11.06.2005 року, а також скасовано арешт та знято заборону відчуження з вказаних транспортних засобів, накладену постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні від 06.08.2011 року.

В апеляційній скарзі прокурор Комсомольського району м.Херсона просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка набула у власність спірні транспортні засоби, на які накладено арешт в рахунок стягнення боргу з відповідача, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на вказане майно, а також виключення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не грунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що 03.05.2007 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 25000 грн. в рахунок належних відповідачеві транспортних засобів: автомобіля марки КАМАЗ модель 5320, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіпа бортового марки ГКБ, модель 8350, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 про що відповідачем було складено розписку (а.с.14).

03.05.2007 року відповідач на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважив позивачку керувати та розпоряджатися належними йому транспортними засобами (а.с.12).

Постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні від 06.08.2011 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2231/10, виданим 17.08.2010 року Комсомольським районним судом м.Херсона, про стягнення з ОСОБА_3 на користь «ВіЕйБіБанку» боргу за договором кредиту в сумі 1522739,11 грн. та накладено арешт на все майно відповідача, в тому числі і на спірні транспортні засоби (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 в обгрунтування заявлених вимог посилалася на фактичне виконання досягнутої з відповідачем домовленості про купівлю-продаж належних йому транспортних засобів, зокрема, передачу відповідачеві грошових коштів в рахунок сплати вартості транспортних засобів, а також наявність виданої на її ім'я довіреності на керування та розпорядження транспортними засобами.

Разом з тим, жодна із зазначених обставин як окремо, так і в своїй сукупності, не свідчить про набуття позивачем права власності на автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу мають вчинятися у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У свою чергу, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п. 1 Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п. 2 Правил).

Відповідно до п.8 Правил державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Спірні транспортні засоби не вибували з власності відповідача та не були зняті з обліку в органах ДАІ для подальшої їх реалізації, як це передбачено чинним законодавством, що свідчить про відсутність у ОСОБА_3 наміру щодо їх відчуження.

Отже, зважаючи на те, що між сторонами передбаченого ст.208 ЦК України письмового договору купівлі-продажу транспортних засобів укладено не було, як і не було дотримано передбаченого п.п.2,7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілівпорядку набуття права власності на транспортні засоби з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для визнання за позивачкою права власності на автомобіль марки КАМАЗ, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та причіп бортовий марки ГКБ, 1985 року випуску, а також виключення вказаного майна з-під арешту та зняття заборони відчуження.

Посилання позивача на наявність виданої на її ім'я довіреності, як підстави набуття нею права власності на транспортні засоби, до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки довіреність згідно положень ст.244 ЦК України є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а тому в силу своєї правової природи не допускає перехід права власності на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як незаконне та необгрунтоване, відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського району м.Херсона, діючого в інтересах Управління ДАІ УМВС України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді