г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3679/14-ц
Номер провадження 2/213/92/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Соловйової Л.Я.

при секретарі - Тарановській Н.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.10.2014 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає у вказаній квартирі. Крім неї, за вказаною адресою зареєстрований її племінник - відповідач ОСОБА_3. З січня 2013 року останній виїхав із спірної квартири та забрав свої речі. Його реєстрація у квартирі позивача створює для неї певні незручності в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вона вимушена платити за нього комунальні платежі. Відповідач самовільно розпоряджається майном ОСОБА_1 - сараєм, який розташований на території ТСББ "Інгулець-4", у зв'язку з чим вона зверталась до райвідділу міліції. З відповідачем у неї склалися неприязні стосунки, останній більше року не проживає по АДРЕСА_1 квартиру залишив добровільно, його речей у вказаній квартирі немає.

Просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та викладені в позові обставини, і пояснила, що відповідач доводиться їй племінником. Після смерті матері відповідача ОСОБА_3, його опікуном стала бабуся. З ІНФОРМАЦІЯ_10 року по листопад 2010 року відповідач проживав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєструвався у вказаній квартирі 24.09.2010 року. З грудня 2010 року по листопад 2013 року ОСОБА_3 проживав по АДРЕСА_2 за особистим бажанням. Потім з листопада 2013 року по 31.12.2013 року знову став проживати в квартирі АДРЕСА_1 Вони разом харчувались, відповідач іноді надавав кошти на придбання продуктів харчування. 31.12.2013 року ОСОБА_3 пішов святкувати Новий Рік та назад в квартиру не повернувся. 12.01.2014 року відповідач прийшов в квартиру, вона на нього накричала, останній образився, зібрав свої речі та пішов з квартири. Потім він повернувся в квітні 2014 року та сказав, щоб вона забирала свої речі із сараю, оскільки він продав його. Ключі від сараю вже давно були у відповідача. Останній вимагав, щоб вона відшкодувала йому вартість дверей, які він змінив на сараї. В той день вона, будучи розсердженою, штовхнула відповідача, а відповідач її вдарив на вулиці. Після цього, приблизно 02 квітня 2014 року вона поміняла замки в дверях квартири. З приводу самовільного продажу відповідачем належного їй сараю вона зверталась до міліції. Вона не бажає проживати в одній квартирі з відповідачем. Через його реєстрацію в квартирі, вона змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача. Відповідач не сплачує комунальні платежі за місцем реєстрації, виникла заборгованість. Кросівки відповідача вона передавала через брата останнього в жовтні 2014 року. Ще в неї знаходився светр ОСОБА_3, який вона прала, чи передала його відповідачу точно не пам'ятає. Клавіатуру для комп'ютера вона не повернула відповідачу, оскільки точно не знає кому вона належить - її сину чи відповідачу ОСОБА_3.

Також позивач зазначила, що в акті з місця проживання від 15.10.2014 року, який вона надала суду, міститься помилка в зазначенні року не проживання відповідача - вказано 01.01.2013 рік, а вірним є 01.01.2014 рік. Вказаний акт вона складала сама та ходила з ним до сусідів і до голови ТСББ "Інгулець-4", щоб ті підписали. Вказані особи в момент складення акту та його підписання в спірній квартирі не були.

Просить її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_3 був вселений в спірну квартиру по АДРЕСА_1 матір'ю позивачки, яка є бабусею відповідача та зареєстрований за вказаною адресою без згоди позивача. Власником квартири є позивачка. Відповідач більше року у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги, які нараховуються на нього - не сплачує. ОСОБА_1 є пенсіонеркою, їй матеріально важко оплачувати комунальні послуги за відповідача. Між позивачкою і відповідачем склались неприязні стосунки. Відповідач мешкає за іншою адресою. Просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову. Також суду пояснив, що з 1999 року він проживав у спірній квартирі, 24.09.2010 року був в ній зареєстрований. Він є сиротою. Його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 11.11.2010 року за заявою його бабусі ОСОБА_5 його батько ОСОБА_6 був визнаний безвісно відсутнім. За його заявою до суду, рішенням від 13.06.2014 року батька визнано померлим. Рідних, окрім тітки ОСОБА_1 він не має. З тіткою у нього складні стосунки, майже кожного дня між ними учинялися сварки. У спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 він не проживає з 03.01.2014 року, з тієї причини, що позивач його вигнала з квартири. Вона змінила замки на дверях квартири і він не мав можливості потрапити в житло. Власного житла він не має та змушений винаймати квартиру, що йому вдається з великими матеріальними труднощами. Добровільно він спірну квартиру по АДРЕСА_1 не залишав та бажає проживати з тіткою в цій квартирі. У вказаній квартирі не проживає менше року і то з поважних причин, що не дає можливості позивачу зняти його з реєстрації у спірній квартирі. Його речі до цього часу знаходяться у спірній квартирі. Конфліктувати з тіткою він не збирається. Просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є головою ТСББ "Інгулець-4", який обслуговує будинок АДРЕСА_1 В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 . на даний час ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, з якої дати вона не пам'ятає. Вона підписувала акт від 15.10.2014 року про не проживання відповідача. Зазначений акт їй принесла позивач. Акт був складений, в ньому вже були підписи мешканців будинку, особисто вона їх не бачила при підписанні акту, в квартиру ОСОБА_1 не заходила. З якого часу відповідач не проживає у спірній квартирі вона не знає. Також свідок зазначила, що вона підписувала довідку про проживання сторін за спірною адресою. В довідці написано про проживання, однак вона мала на увазі дату реєстрації.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі. На другому поверсі проживає позивач ОСОБА_1. Раніше в квартирі проживав ОСОБА_3 з бабусею і дідом, приблизно до 2012 року. Потім деякий час відповідач проживав по АДРЕСА_2. Наприкінці 2013 року ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі разом з позивачкою, до якого часу він точно не знає. Потім позивач змінила замки в дверях квартири. ОСОБА_1 коли міняла замки, то приходила до нього по викрутку. Сварки між позивачкою і відповідачем він не чув, але вона казала, що міняє замки щоб ОСОБА_3 не приходив більше. Також свідок пояснив, що він був на зборах членів свого товариства співвласників багатоквартирного будинку коли вирішувалось питання за гараж ОСОБА_3 - на зборах було більше 30 чоловік. Він підписував акт.

Вислухав пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.08.1991 року, виданого районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Інгулецької районної ради народних депутатів м.Кривого Рогу, позивач ОСОБА_1 є власником 2/125 частини жилого будинку в АДРЕСА_1, яка належить їй на праві особистої власності (а.с.4). Із довідки ТСББ "Інгулець-4" від 13.10.2014 року слідує, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 як власник з 28.04.2014 року, ОСОБА_3 з 24.09.2010 року (а.с.5). Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка видала вказану довідку, в довідці мається на увазі дата реєстрації осіб.

Із акту від 15.10.2014 року, складеного за участю ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 слідує, що вказані особи є свідками того, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 01.01.2013 року. Акт завірений головою ТСББ "Інгулець-4" ОСОБА_7 (а.с.6).

09.10.2014 року ОСОБА_1 склала заяву до начальника Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за самоуправство за ст.356 КК України стосовно розпорядження відповідачем належним їй сараєм, розташованим на при будинковій території їх будинку (а.с.7).

Згідно характеристики від 19.01.2011 року відносно ОСОБА_3, яку надала позивач - ОСОБА_3 за місцем навчання в ЦППРК №1 характеризується посередньо. Зацікавленість до навчання та обраної професії не проявляє, має погану звичку - тютюнопаління (а.с.10). Позивач пояснила, що вказана характеристика знаходилась у спірній квартирі АДРЕСА_1 та вона її надала щоб охарактеризувати відповідача.

Із копії паспорта ОСОБА_3, слідує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_10 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24.09.2010 року (а.с.21-22).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла мати відповідача - ОСОБА_4 (а.с.32).

Рішенням Інгулецького районного суду від 11.11.2010 року визнано безвісно відсутнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.34-35). Згідно рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 13.06.2014 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний померлим. Із заявою до суду звертався син останнього - ОСОБА_3 (а.с.36-37). Свідоцтво про смерть ОСОБА_6 видано 08.07.2014 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, дата смерті вказана ІНФОРМАЦІЯ_11 року (а.с.33).

До правовідносин, що виникли можуть бути застосовані норми Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України.

Приписами ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідне право власника щодо володіння, користування та розпорядження житлом також закріплене в ст.150 Житлового кодексу України.

Згідно ст.385 ЦК України, власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об'єднання власників квартир (житла).

Відповідно до положень ст.386 ЦК України, на яку посилається позивач в позові, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Однак, ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 з вимогами про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням - належній їй на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1.

Посилання позивача на норми статтей - 61-63,65-117 ЖК України суд вважає безпідставним, оскільки вони регулюють правовідносини щодо користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду.

В даному випадку спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності і правовідносини з приводу користування такою квартирою врегульовані нормами статей 150-174 ЖК України.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Приписами ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Для визначення членів сім'ї власника будинку (квартири) дана стаття відносить до частини другої статті 64 цього Кодексу, яка передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Встановлено, що відповідач є племінником ОСОБА_1, інших близьких родичів останній не має. ОСОБА_3 проживав з позивачкою однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, вони разом харчувались, вели спільне господарство, а тому суд вважає, що відповідач є членом сім'ї позивача - власника спірної квартири. При вселенні відповідача до спірної квартири між ним і ОСОБА_1 не було угоди про порядок користування цим приміщенням, доказів таких суду не надано. А отже, ОСОБА_3 має право користування вказаною квартирою нарівні з власником квартири.

Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 є племінником позивачки. Батьки відповідача - померли. ОСОБА_3 не проживає за вищевказаною адресою з 12.01.2014 року, однак це обумовлено перешкодами, які чинить позивач відповідачу у праві проживання за місцем реєстрації. Із показів свідка ОСОБА_8 встановлено, що позивачкою були встановлені нові замки в дверях власної квартири, що підтверджується і самою позивачкою, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем створюються перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житлом за спірною адресою.

Відповідач не з власної волі залишив житло за місцем реєстрації, бажає проживати в спірній квартирі, іншого житла немає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом, відповідно до ст.10 ЦПК України були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Справа розглянута судом на підставі доказів поданих сторонами та особами, які брали участь у справі. Інших доказів суду надано не було.

Суд не може взяти до уваги як доказ акт від 15.10.2014 року про непроживання відповідача ОСОБА_3 з 01.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 оскільки, як пояснила позивач, в акті не вірно вказаний рік, з якого не проживає відповідач - 01.01.2013 року, позивач в подальшому уточнила свої пояснення та зазначила, що фактично відповідач не проживає за спірною адресою з 01.01.2014 року. Крім того, у вказаному акті не зазначено ким є особи, які підписали акт та місце їх проживання. Дата та місце складення акту - не вказані. Як встановлено в судовому засіданні, позивач самостійно склала цей акт, а потім підписала його у мешканців будинку та голови ТСББ "Інгулець-4".

Також із пояснень позивача слідує, що речі відповідача знаходились в спірній квартирі, кросівки відповідача ОСОБА_3 вона повернула останньому в жовтні 2014 року. Також остання пояснювала, що відповідач 12.01.2014 року приходив до спірної квартири, але після сварки з нею зібрав свої речі та покинув житло. Позивач в судовому засіданні давала протирічливі пояснення. А тому, в цій частині пояснень, суд відноситься до них критично та не може їх взяти до уваги.

Таким чином, позивач не надала переконливих доказів та не довела суду того факту, що відповідач вибув із спірної квартири в добровільному порядку на постійне проживання в іншу квартиру, що останній не проживає в спірній квартирі понад 1 рік і його речі в квартирі відсутні. Належних доказів про це позивач суду не надала. Встановлено, що відповідач був відсутній у спірній квартирі протягом 10 місяців до моменту подачі позивачкою даного позову до суду через поважні причини - позивач ОСОБА_1 чинила перешкоди в користуванні квартирою відповідачем.

Отже, проаналізував надані сторонами докази та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1.

В задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Також не підлягає стягненню з відповідача судовий збір у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 383,386,405 ЦК України, ст..ст.64,150,156 ЖК України, ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_3 судового збору на її користь.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я.Соловйова