Справа № 466/3067/11 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3123/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Цибруха Я.В., представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, з участю третьої особи - ОСОБА_3, про зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

31.10.2011 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської радизвернулась в суд з позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_6 демонтувати за власний рахунок самовільно збудований гараж. В обґрунтування вимог посилалась на те, що 26 серпня 2011 року головою Шевченківської районної адміністрації видано розпорядження № 652 «Про демонтаж самовільно збудованого гаражу», яким відповідача зобов'язано в місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж піл літерою «З» (відповідно до техпаспорта на будинок) розміром 8,70х4,50 м., що на АДРЕСА_1. Копія розпорядження вручена ОСОБА_6 01.09.2011 року, однак від підпису про отримання розпорядження він відмовився. Відповідач у добровільному порядку вимоги розпорядження не виконав, про що комісією ЛКП «Збоїща-408» 27.10.2011 року було складено відповідний акт.

01.03.2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 652 від 26 серпня 2011 року; визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж біля будинку АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 серпня 2011 року відповідачем за зустрічним позовом прийнято розпорядження № 652 про демонтаж самовільно збудованого гаража. Вказаним розпорядженням зобов'язано його у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літерою «З» розміром 8,70x4,50 м., що знаходиться біля будинковолодіння АДРЕСА_1. Він є співвласником будинковолодіння АДРЕСА_1, іншим співвласником цього будинковолодіння є ОСОБА_3 Між ними існує спір з приводу користування земельною ділянкою біля цього будинковолодіння, який вирішений судом першої інстанції. На даний час справа з приводу цього спору розглядається Апеляційним судом Львівської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 В даний час він звернувся до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про узаконення самовільно збудованого гаража, однак рішення за його заявою ще не прийняте. Зазначене Розпорядження прийняте поспішно, без належного вивчення питання, без заслуховування зацікавлених осіб. Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом про зобов'язання виконати це розпорядження, хоча його заяву про визнання права власності не вирішила, чим порушуються його права як власника. Питання визнання права власності на спірний гараж погоджено ним зі всіма відповідними службами. Встановлено, що гараж відповідає будівельним нормам і правилам, побудований на земельній ділянці, яка є у його правомірному володінні, права інших осіб цим будівництвом не порушуються. На право власності щодо зазначеного гаражу претендентів немає.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 демонтувати самовільно збудований гараж, що значиться під літерою «З» згідно технічного паспорта, розміром 8,70х4,50 м. на АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради понесені судові витрати в розмірі 45 (сорок п'ять) гривень 50 (п'ятдесят) коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6, вважає його несправедливим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2011 року, яке набрало законної сили, між ним та ОСОБА_3 встановлено порядок роздільного користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1. Стверджує, що спірний гараж відповідає усім будівельним нормам і правилам та побудований на земельній ділянці, яка перебуває у його правомірному користуванні. Висновок суду першої інстанції про те, що спірний гараж побудований самовільно без належного дозволу та належно затвердженої документації не відповідає обставинам справи. Крім цього, він звернувся до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про узаконення самовільно збудованого гаража, однак його заяву про визнання права власності Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради не вирішила, поспішно прийняла розпорядження про його демонтаж та звернулась в суд з позовом до нього про зобов'язання виконати зазначене розпорядження. Також посилається на ст. 376 ЦК України, як на підставу для задоволення зустрічних позовних вимог. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 рокута ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 256 т. 2), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Цибруха Я.В., представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

За правилами ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тобто вказана норма передбачає три окремі підстави для визнання будівництва самочинним та відповідні правові наслідки для особи, яка його здійснила.

Зокрема, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов?язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов?язана відшкодувати витрати, пов?язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об?єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. В п. 4 Постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37 (Закон N 3038-VI)), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. В п. 5 Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи - свідоцтв про право власності, які видані згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2003 року № 285, архівного витягу від 21 березня 1959 року, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 являються співвласниками (спільна часткова) будинку АДРЕСА_1. Зокрема ОСОБА_3 належить 11/25, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 14/25 ідеальних і реальних часток цього будинку, а також користувачами земельної ділянки площею 1218,75 кв.м., яка закріплена за даним будинковолодінням (а.с. 17, 103, 119 т. 1).

З довідки № 1695 від 27.10.2011 року з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданої ЛКП «Збоїща-408» вбачається, що будинок за адресою - АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, в будинку зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 8 т. 1).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 самочинно здійснив будівництво гаража на АДРЕСА_1 - без належних дозволів та належно затвердженої проектної документації.

З повідомлення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 14.07.2011 року ОСОБА_6 у 2007 році здійснив будівництво гаражу без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (літ. «З» згідно технічного паспорта від 22.11.2010 року) на земельній ділянці, яка залишена в користуванні відповідно до рішення Львівської міської ради № 283 від 21.03.1959 року, про що складено акт перевірки № 154ш. За дане порушення ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу згідно ст. 97 КУпАП (пост. № 1 ш/618-ф від 01.12.2010 р.), який сплатив (а.с. 51-52, 53, 120, 121, 122 т. 1).

Розпорядженням № 652 від 26.08.2011 року Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради зобов'язано ОСОБА_6 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літерою «З» розміром 8,70х4,50 м. на АДРЕСА_1 (а.с. 5 т. 1).

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З актів ЛКП «Збоїща-408» від 01.09.2011 року, 27.10.2011 року, складених комісією ЛКП «Збоїща-408», вбачається, що ОСОБА_6 вручено вказане розпорядження Шевченківської районної адміністрації ЛМР № 652 від 26.08.2011року про демонтаж самовільно збудованого гаража. На копії розпорядження ОСОБА_6 не підписався. Від підпису відмовився в присутності комісії (а.с. 6, 7 т. 1).

Що стосується зустрічного позову, то суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що такий до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання прав власності на цю нерухомість може бути задоволено на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Згідно довідки Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради № 2403-3 від 19.07.2011 року земельна ділянка на АДРЕСА_1 для будівництва гаража Львівською міською радою ОСОБА_6 не надавалась (а.с. 49 т. 1).

Поданий ОСОБА_6 ескізний проект (а.с. 163, 164, 165, 166-181 т. 1) є неповним і таким, що не відповідає наявним в матеріалах справи доказам та здійснений з самовільним втручанням. Погодження подані ОСОБА_6 теж є попередніми та не відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Земельна ділянка на якій знаходиться спірний гараж «З» знаходиться на земельній ділянці, яка відноситься до державної форми власності (а.с. 182 т. 1) та перебувала на час подання зазначеного позову у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для обслуговування будинковолодіння. ОСОБА_3 як співвласник будинковолодіння та співкористувач ділянки має право на користування згідно цільового призначення земельною ділянкою під спірним гаражем «З» і не надавав своєї згоди на будівництво такого.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правльного висновку, що позовні вимоги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради є підставними, оскільки у судовому засіданні доведено факт самочинної побудови гаража, а тому його слід демонтувати, а в позові ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності на цей гараж -відмовити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Посилання апелянта на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2011 року, яке набрало законної сили, між ним та ОСОБА_3 встановлено порядок роздільного користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 і тому спірний гараж побудований на земельній ділянці, яка перебуває у його правомірному користуванні спростовуються наступним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2011 року, залишеним 20 січня 2014 року без змін Апеляційним судом Львівської області, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визначено порядок роздільного користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 за двома співвласниками будинковолодіння за варіантом № 1 висновку № 1001 судової будівельно-технічної експертизи від 24.01.2011 року, а саме: виділено у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0683 га позначену літ. від 1 до 12: 1-2 42,39 м., 2-3 16,20м., 3-5 8,88м., 5-8 10,21м., 8-9 5,86м., 9-10 7,49м., 10-11 29,17м., 11-12 18,46м., 12-1 11,43м. з облаштуванням воріт для заїзду зі сторони АДРЕСА_1. Ухвалено встановити на даній земельній ділянці земельний сервітут для обслуговування власної частини житлового будинку ОСОБА_3 площею 0,0014 га. Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0536 га позначену літ. від 1 до 14: 1-2 8,24 м., 2-5 41,49м., 5-6 30,29м., 6-7 4,78м., 7-8 18,46м., 8-9 29,17м., 9-10 7,49м., 10-11 5,86м.,11-14 10,21м.,14-1 8,88м. з облаштуванням воріт для заїзду зі сторони АДРЕСА_1. Ухвалено встановити на даній земельній ділянці земельний сервітут для обслуговування власної частини житлового будинку ОСОБА_6 площею 0,0006 га. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У позові ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 98-101 т. 2).

Зазначене свідчить, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2011 року набрало законної сили лише 20 січня 2014 року - після залишення його без змін Апеляційним судом Львівської області (ч. 1 ст. 223 ЦПК України), тобто після самочинного будівництва гаража, Шевченківська РА ЛМР звернулася з позовом до ОСОБА_6 про демонтаж самовільно збудованого гаража у 2011 році, а тому вказані вище посилання апелянта не заслуговують на увагу.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.