АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2176/15 Справа № 205/6639/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського, Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Інтермосфін», товариства з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін», приватного підприємства «Роккос», товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд», товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» про розірвання договорів та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати договір № 002787 від 05 травня 2014 року укладений з ТОВ «Інтермосфін», договір № 002787 від 05 травня 2014 року укладений з ПП «Інтермосфін», договір № 005281 укладений з ТзДВ «Страхова компанія «Традо», договір № 003554 від 09 липня 2014 року укладений з ТОВ «Лексворд», Договір № 003554 від 09 липня 2014 року укладений з ПП «Роккос». А також, просила стягнути на її, ОСОБА_2, користь з ТОВ «Інтермосфін» грошові кошти у розмірі 616,67 грн.; з ПП «Інтермосфін» - 2500 грн.; з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» -1500 грн.; з ПП «Роккос» - 4 000 грн., оскільки безвідсоткова позика нею не була отримана і вона зрозуміла, що стала жертвою оману із застосуванням нечесної підприємницької практики (а.с. 1-7).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 002787 від 05 травня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтермосфін». Визнано недійсним договір № 002787 від 05 травня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ПП «Інтермосфін». Визнано недійсним № 005281 укладений між ОСОБА_2 та ТзДВ «Страхова компанія «Традо». Визнано недійсним договір № 003554 від 09 липня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лексворд». Визнано недійсним договір № 003554 від 09 липня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ПП «Роккос». Стягнуто з ТОВ «Інтермосфін» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 616,67 грн. Стягнуто з ПП «Інтермосфін» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 2500 грн. Стягнуто з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 1500 грн. Стягнуто з ПП «Роккос» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 4000 грн. Стягнуто з ТОВ «Лексворд» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 444 грн. 44 коп. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 55-61).

В апеляційній скарзі ТзДВ «Страхова компанія «Традо» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим просить змінити рішення суду в частині вимог позивача до страхової компанії, відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ТзДВ «Страхова компанія «Традо» (а.с. 70-72).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, в частині її вимог до ТзДВ «Страхова компанія «Традо», суд першої інстанції виходив із того, що договір добровільного страхування не був добровільним з боку позивача, яка не бажала і не потребувала виникнення цих правовідносин. Лише вимоги, що містилися в договорі з ТОВ «Інтермосфін» щодо обов'язковості укладання договору добровільного страхування від нещасних випадків та необхідність отримання безвідсоткової позики спонукали ОСОБА_2 підписати цей договір та сплатити в цей же день страховий платіж у сумі 1500 грн.

Однак, із вказаними висновками суду погодитись не можна.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2014 року між позивачем та ТОВ «Інтермосфін» (у рішенні місцевого суду помилково зазначено ТОВ «Інтерморсфін») був укладений договір № 002787, за умовами якого товариство за згодою учасника зобов'язалось вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики в короткий термін (а.с. 12-14).

Згідно п. 1.1 договору, ТОВ «Інтермосфін» (за текстом договору «Товариство») зобов'язувалося вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_2 (за текстом договору «Учасник») певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до даного договору на умовах діяльності Програми «Легкий старт», в тому числі, забезпечити обслуговування Учасника за умовами Договору; повідомити Учаснику програми про реєстрацію Договору; організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цими Договором та Додатками до нього.

Згідно п. 2.1.5 договору, Учасник зобов'язується укласти договори особистого страхування життя, здоров'я, працездатності та/або майнового страхування об'єкта застави (іпотеки) із страховою компанією на умовах, визначених у додатку №2 до даного договору. За цими договорами особистого та майнового страхування вигодонабувачем є Товариство.

Також, 05 травня 2014 року між позивачем та ТзДВ «Страхова компанія «Традо» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 005281, за умовами якого страхова компанія взяла на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити страховий платіж у визначений договором строк та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 5.2. договору добровільного страхування вигодонабувачем за договором є ОСОБА_3, що не відповідає умовам договору укладеного між позивачем та ТОВ «Інтермосфін».

Крім того, за положеннями частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.

Разом з цим, із вищенаведених договорів, які були укладені між сторонами не вбачається обов'язок страхування позивачем свого життя та здоров'я у конкретного страховика.

Крім того, зі змісту ст. 5.1, п."є" ст. 5.2., ст. 5.4. додатку № 2 до договору № 002787 від 05 травня 2014 року укладеному між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтермосфін», вбачається, що договір страхування повинен бути укладений після отримання учасником рішення про надання позики.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати страхового платежу.

Наведене свідчить про те, що висновок суду першої інстанції застосування апелянтом нечесної підприємницької практики відносно позивача, порушення норм цивільного законодавства щодо свободи договору, вимог розумності та справедливості у відношеннях зі споживачем, а також вимог Закону України «Про страхування», не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, як таке що ухвалене із порушенням норм матеріального права, із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТзДВ «Страхова компанія «Традо».

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому колегія суддів, керуючись положеннями ст.303 ЦПК України перевіряє судове рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог.

Врахховуючи положення ст. 88 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає також і в частині стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» на користь держави судового збору у розмірі 48,72 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року - скасувати в частині вимог ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» та ухвалити нове яким позовні вимоги в цій частині залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року - скасувати в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» на користь держави судового збору у розмірі 48,72 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: