22-ц/775/621/2015(м)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.

при секретарі Меркулової Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсним кредитний договір №19819748 від 21.01.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

В обґрунтування вимог вказала, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 14 жовтня 2014 року її син - ОСОБА_3 визнаний недієздатним у зв'язку з психічним захворюванням, а вона призначена його опікуном. На момент укладення вищевказаного кредитного договору син не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним задоволено ., визнано недійсним кредитний договір №19819748 від 21.01.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення по суті позовних вимог шляхом дослідження всіх доказів, які були досліджені з порушенням передбаченого законом порядку.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт вказував на те ,що суд першої інстанції з власної ініціативи, безпідставно постановив ухвалу про витребування доказів; безпідставно прийняв у якості доказу у справі висновок експертизи, яка призначена та проведена в іншій цивільній справі та неповно встановив обставини справи , які мають істотне значення. Зокрема , на думку апелянта у висновку психіатричної експертизи відсутні посилання на абсолютну неспроможність ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій та керувати своїми діями, що не було враховано судом. Окрім того, висновок експертизи готувався у період воєнних дій у м. Донецьку . що впливало на якість проведення експертизи. .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «ПУМБ».Дьяконову К.І., який просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення шляхом дослідження всіх доказів, які були досліджені з порушенням передбаченого законом порядку, заперечення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема , судом встановлено, і сторонами не оспорювався той факт що 21січня 2013 року був укладений кредитний договір №19819748 між ОСОБА_3 та Публічним Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 6300 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 квітня 2014 року ОСОБА_3, визнано недієздатним та призначено йому опікуна в особі його матері-ОСОБА_1

В межах розгляду вищевказаної цивільної справи були призначені судово-психіатрична експертиза та додаткова судово-психіатрична експертиза згідно висновків яких ОСОБА_3, виявляє стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїчну форму, емоційно-вольовий дефект, за психічним станом на час укладання договору 21 березня 2013 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун..

Відповідно до вимог ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а саме згідно до ст.145 ЦК України психічний стан особи повинен підтверджуватися висновками судово-психіатричної експертизи.

Як вбачається з висновків судово-психіатричної експертизи від 18 липня 2014 року ОСОБА_3 виявляє стійкий хронічний психічний розлад-шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект, за психічним станом у теперішній час не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період підписання кредитних договорів від 25 грудня 2012 року та 21 січня 2013 року, а також підписання інших договорів від 24 грудня 2012 року та 25 грудня 2012 року, ОСОБА_3 також виявляв стійкий хронічний психічний розлад, за психічним станом на ці періоди часу був не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч.ч.1,2 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаним судом недійсним. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Не дійсним може бути визнаний правочин, вчинений повністю дієздатною фізичною собою, але в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Правочин, вчинений в такому стані, не відповідає загальним вимогам чинності правочину, зокрема відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Неможливість керування своїми діями, може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року » Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті і 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Таким чином, на підставі зазначених вимог закону та наданих доказів, суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про те, що на час укладання договору ОСОБА_3 не міг розуміти значення своїх дій та керувати своїми діями, а тому укладений ним у такому стані кредитний договір обґрунтовано було визнано недійсним .

Не можна погодитись з доводами апелянта про те, що окрім висновків судово - психіатричної експертизи в матеріалах справи відсутні інші докази відносно психічного стану ОСОБА_3

Зокрема, в матеріалах справи наявні докази про те,що ОСОБА_3 ще з 2002 року є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню ( а.с.7 ) і з 27.05.2002 р по 27.06.2002 року знаходився на лікуванні в обласній клінічній психіатричної лікарні де йому у процесі обстеження було вперше встановлений діагноз параноїдальна шизофренія та переведено для подальшого лікування до Маріупольської психіатричної лікарні. ( а.с. 3)

Також не спростовують висновки суду посилання апелянта на те, що психіатрична експертиза проводилась обласним центром судово-психіатричної експертизи в умовах воєнних дій у м. Донецьку.

У процесі проведення експертизи експерти досліджували історію хвороби ОСОБА_3 № 199 починаючи 3 2002 року,, амбулаторну картку № 225 , історію хвороби № 225 із якої вбачається, що йому неодноразово було підтверджено встановлений діагноз шизофренія параноїдна,безперервна.( а.с. а.с. 58-59 )

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: