УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Коротуна В.М.,

Попович О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1971 року до 2002 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 За час спільного проживання у них виникло право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

На підставі рішення Кіцманського районного суду від 13 травня 2010 року даний житловий будинок було поділено та йому на праві приватної часткової власності належить 51/100 частини будинку, яка 17 травня 2012 року зареєстрована в Кіцманському РБТІ. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2099/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>

'

Зазначав, що 49/100 частини житлового будинку, які відповідно до рішення суду належали колишній дружині ОСОБА_3, на підставі договору дарування подаровано синові ОСОБА_2.Позивач ОСОБА_1 стверджував, що з дня ухвалення судом рішення і до цього часу з вини колишньої дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2 він позбавлений можливості вселитися до належної йому на праві власності частини житлового будинку, оскільки вони замінюють замки на хвіртці та вхідних дверях житлового будинку, утримують собаку та не впускають його на подвіря.На його неодноразові скарги до Кіцманського РВ УМС отримував відповіді про відсутність протиправних дій зі сторони відповідачів, вважав дані відповіді необґрунтованими.Крім того, на даний час відповідач без будь-якої технічної документації, відповідних дозволів та його згоди, проводить будівельні та монтажні роботи, самочинно вносить зміни до тієї частині житлового будинку, яка належить йому на праві власності. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2099/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2010 року у справі № 2-15/2010 ОСОБА_1 є власником 51/100 частки в будинку, розташованому по АДРЕСА_1. 49/100 частки у вищевказаному будинку належить ОСОБА_3

Відповідно до договору дарування від 27 грудня 2010 року ОСОБА_3 подарувала своєму синові ОСОБА_2. 49/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у позові, виходив із того, що вказаним вище рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2010 року ОСОБА_1. зобов'язано провести переобладнання будинку відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2010 року № 49, а саме: встановити відповідні перегородки, закласти дверні отвори, здійснити розмежування інженерних мереж. Однак позивачем не здійснено жодних із перелічених вище робіт. Крім того, не відкрито особового рахунку для роздільного споживання та оплати комунальних послуг, що підтверджується протоколом огляду будинку від 06 березня 2014 року.

Посилання позивача на те, що відповідач без його згоди проводить у належній йому частині будівельні та монтажні роботи, за висновком суду першої інстанції, не свідчать про створення перешкод власнику в користуванні майном, а можуть охоплюватися предметом іншого позову про відшкодування витрат. Тим більше, із пояснень позивача вбачається, що він бажає отримати грошову компенсацію за належну йому частку у спільному майні, однак така вимога не є предметом даного позову.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач та його представник не надали доказів на підтвердження вимог щодо перешкод у користуванні власністю.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 травня 2010 року у справі № 2-15/2010 скасовано свідоцтво про право власності на будинок, видане на ім'я ОСОБА_1.; визнано будинок спільною сумісною власністю подружжя; поділено будинок між подружжям на два об'єкти нерухомого майна: виділено ОСОБА_2. 51/100 частки, а ОСОБА_3 - 49/100; зобов'язано ОСОБА_1. та ОСОБА_3 переобладнати будинок відповідно до висновку експертизи.

Разом із тим, беручи до уваги зазначене рішення, суд першої інстанції у повному обсязі встановлених ним обставин відповідно до ст. 61 ЦПК України до уваги не взяв, зокрема не врахував, що в мотивувальній частині цього рішення зазначено, що у 1994 році подружжя (ОСОБА_1 та ОСОБА_3) вирішили, що у збудованому ним будинку будуть проживати син з невісткою, які з того часу і проживають, та протягом цих років жодних питань щодо порушення цього режиму не виникало (а. с. 6).

Не надав суд оцінки як поясненням відповідачів, так і обставинам, зафіксованим у протоколі огляду будинку.

Так, ОСОБА_3 у запереченнях на позов (а. с. 36) зазначала, що фактичним володільцем будинку з 2011 року є інша особа, яка із зазначеного часу є співвласником будинку разом із ОСОБА_1

ОСОБА_2 у запереченнях на позов (а. с. 53) зазначав, що позивач не виконав рішення суду в частині переобладнання, що унеможливлює визначити його власність у будинку, як квартиру № 2.

У той же час з протоколу огляду будинку від 06 березня 2014 року (а. с. 62) вбачається, що у частині, належній ОСОБА_2., при вході відсутні двері; при вході ліворуч до кімнат відсутні двері; у залі відсутні двері; вихід на балкон пластиковий; відсутня підлога; проведено опалення; кімната праворуч без дверей; вікно пластикове.

З наведеного вбачається, що позивач не є користувачем будинку, в належній йому частині будинку відбуваються будівельні роботи, а заперечення теперішнього власника ОСОБА_2 проти вселення з огляду на неможливість визначити власність позивача фактично підтверджують про перешкоджання позивачу у здійсненні його права.

Беручи до уваги висновок заступника начальника Кіцманського РВ УМВС України у Чернівецькій області від 15 червня 2013 року № 1364 про припинення перевірки за скаргою ОСОБА_1. щодо неправомірних дій колишньої дружини та сина (а. с. 19), суд не врахував, що сама по собі відсутність у діях цих осіб складу адміністративного правопорушення не спростовує факту перешкоджання у користуванні власністю, враховуючи, що позивач (а. с. 21) проживає один (та зареєстрований) за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, пояснень сторін в достатньому обсязі не перевірив, наявним в матеріалах справи доказам оцінки не надав та висновку про відсутність підстав для задоволення позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.М. Ситнік