Справа № 366/3579/14-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/925/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 43 19.02.2015
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення із жилого приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що її належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 Крім неї в будинку зареєстрований і мешкає її колишній чоловік ОСОБА_1, шлюб з яким розірвано 4 листопада 2014 року. Вказувала, що відповідач систематично порушує правила співжиття, вчиняючи конфлікти і сварки, погрожує їй фізичною розправою і підпалом будинку. Вона неодноразово зверталася до Іванківського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявами про вжиття заходів до відповідача, на що отримувала відповіді про проведення із ним профілактичних бесід. Посилалися на те, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а тому вона із неповнолітнім сином пішла проживати в житловий будинок до своєї матері. Посилаючись на ст.116 ЖК України, просила виселити відповідача із житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року позов задоволено в повному обсязі. Відповідача виселено із спірного будинку по АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що позивачка покинула його в будинку і пішла проживати до іншого чоловіка, а тому намагається виселити його із займаного житла, хоча законних підстав для цього не має, а тому вигадує всілякі нісенітниці.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 6 березня 1999 року.

Позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано за рішеням Іванківського районного суду від 4 листопада 2014 року. Відповідач зареєстрований та мешкає у спірному будинку.

Також судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, що є причиною конфліктів та сварок між ними.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач порушує правила співжиття, а тому є підстави для його виселення із спірного будинку.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч. 1 ст.116 ЖК України, згідно яких виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таким чином, для застосування правил цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» підзаходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у ч.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Ухвалюючи рішення про виселення суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази систематичного порушення відповідачем правил співжиття і відповідно застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, які не дали результату, що у свою чергу є підставою для виселення.

Зокрема в матеріалах справи відсутні докази про систематичне застосування передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії.

Посилання суду на інформацію, яка міститься у листі начальинка Іванківського РВ ГУ МВС України в Київській області від 17 жовтня 2014 року необгрунтовані, поскільки в ній йдеться про винесення одного огфіційного застереження щодо відповідача і відсутні дані про неодноразове застосування протягом року таких заходів.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції грунтується на неповно з'ясованих матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позов в межах заявлених вимог та поданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статей 156,157 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

Колегія суддів важає, що вимоги ОСОБА_2 про виселення відповідача ОСОБА_1 із спірного жилого приміщення, як особи, яка систематично порушує правила співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність є обов'язковою умовою виселення особи.

Посилання позивачки на те, що відповідач не сплачує за користування комунальними послугами, у зв'язку з чим підлягає виселенню, безпідставні і не мають правового значення для вирішення даного спору.

Посилання позивачки на лист міліції, де вказано про проведення усних профілактичних бесід з відповідачем, як докази застосування до останнього заходів впливу безпідставні, поскільки такі листи не є офіційними заходами впливу. Відповідно до п.4 ст.11 Закону України «Про міліцію» до осіб, що допускають протиправну поведінку, застосовуються заходи впливу у вигляді винесення письмового офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки.

Відповідач категорично заперечує факт винесення йому офіційних застережень. Копії протоколів офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки в матеріалах справи відсутні, як і відсутні відомості про повторність їх застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення із жилого приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: