Справа № 735/194/15-ц Провадження № 22-ц/795/1248/2015 Головуючий у I інстанції Грушко О. П. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Губар В.С.,

суддів: Мамонової О.Є., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Будищенської сільської ради про встановлення факту належності на праві приватної власності за померлою спадкового майна у вигляді його вартості в сумі 1039800 грн. та визнання права власності на спадкове майно у вигляді його компенсації на суму 1039800 грн,-

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскаржуваним рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Будищенської сільської ради про встановлення факту належності на праві приватної власності померлій матері позивачки ОСОБА_3 спадкового майна у вигляді компенсації його вартості в сумі 1039800 грн. після смерті ОСОБА_4 як розкуркуленого та реабілітованого, та визнання права власності позивачки на спадкове майно померлої ОСОБА_3 у вигляді його компенсації на суму 1039800 грн. відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що її мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємиця першої черги за законом, фактично прийняла спадщину після свого померлого 16.12. 1952 р. батька ОСОБА_4, розкуркуленого у 1933 р. та який реабілітований у 2011 р. як жертва політичних репресій на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» відповідно до рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради від 03 червня 2011 р. ОСОБА_5 позивачки, ОСОБА_3, померла 12 травня 1999 р.

Апелянт наголошує, що на підставі цього рішення комісії вона, позивач, звернулась до суду з метою поновлення її, позивачки, прав та прав її матері ОСОБА_3, як дочки реабілітованого ОСОБА_4

Апелянт стверджує, що оскільки при розкуркуленні її діда ОСОБА_4 Будищенська сільська рада не складала у 1933 р. ніяких документів про конфісковане майно, тому факт розкуркулення встановлений комісією за показаннями свідків. Як наголошує апелянт, у суді першої інстанції нею повністю доведено право ОСОБА_4 на перелічене у позовній заяві майно або на компенсацію його вартості, зважаючи на рішення Комісії з поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради, яким ОСОБА_4 реабілітований, встановлено факт розкуркулення ОСОБА_4 та конфіскацію у нього худоби, млина, крамниці, пекарні, дві хати та всього іншого майна.

Апелянт вважає доведеним факт прийняття спадщини її матір»ю ОСОБА_3 як спадкоємицею першої черги за законом після смерті її, ОСОБА_3, батька ОСОБА_4, з яким мати проживала до його засудження та була зареєстрована за однією адресою.

За твердженням апелянта, її мати у 1952 р. фактично прийняла спадщину як спадкоємиця першої черги за законом, та у 1993 р. мала право на компенсацію вартості цього майна згідно до Постанови Верховної ради України від 24 грудня 1993 р. ОСОБА_5 апелянта, ОСОБА_6, померла 12 травня 1999 р. Апелянт наголошує, що після смерті матері вона, апелянт, являється спадкоємицею першої черги за законом, і тому має право на повернення майна свого реабілітованого діда ОСОБА_4, успадкованого її матір»ю ОСОБА_3, або отримання компенсації вартості цього майна, яку визначила у розмірі 1039800 грн., на отримання якої, на думку апелянта, мала право за життя її мати ОСОБА_3

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу та пояснила, що вказане нею у позовній заяві нерухоме майно не збереглося, а даних про долю переліченого у позові рухомого майна в архівах не знайдено, проте є показання свідків, які посвідчені Будищенською сільською радою - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 1925 р.н, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, які засвідчили і факт розкуркулення ОСОБА_4 і факт відібрання у нього майна. (а.с.17). Окрім того, про це майно за життя позивачці розповідала її мати ОСОБА_3

Представник апелянта підтримала скаргу та зазначила, що вимоги позивача доведені наявними у справі доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представники Будищенської сільської ради, Конотопської міської державної нотаріальної контори, Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради в судове засідання апеляційного суду не з»явились, про час і місце слухання справи належним чином сповіщені, а тому згідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі у судовому засіданні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду ті обставини, що на час смерті у 1952 році ОСОБА_4 мав право на перелічене у позовній заяві майно або на компенсацію його вартості, тобто не доведено, що це майно або компенсація вартості цього майна входили до складу спадщини після померлого ОСОБА_4 А відтак не доведено і факт прийняття цієї спадщини донькою ОСОБА_4 ОСОБА_3, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що за зверненням позивачки ОСОБА_1 рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради від 03 червня 2011 року на підставі показів свідків встановлено факт розкуркулення ОСОБА_4, що мав місце у 1933 році у селі Будище Коропського району та визнано ОСОБА_4 реабілітованим відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі по тексту Закон № 962-ХП). Разом з тим, це рішення Комісії не містить ніякої інформації про майно, конфісковане у 1933 р. у розкулаченого ОСОБА_4 (а.с. 15).

Як правильно встановлено судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4, а позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3(а.с. 4-11).

Згідно довідки квартального комітету, складеної на підставі пояснень свідків, ОСОБА_4 до 1948 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14). ОСОБА_4 помер 16.12.1952 р. у місцях позбавлення волі. Мати позивачки ОСОБА_3 померла у м.Конотоп 12 травня 1999 р. Ці обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Пред»являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що під час розкуркулення у 1933 р. у селі Будище Коропського району Чернігівської області було відібрано у ОСОБА_4 належне йому нерухоме та рухоме майно, зокрема: два житлові будинки, сараї, погреби, пекарню з обладнанням, млин, муку, зерно для посіву, амбар з фуражем та мукою, магазин з відділами промтоварів, госптоварів та продуктів з наявними відповідними групами товарів у великій кількості; вироби із золота та срібла, меблі з дубового дерева, одяг літній та зимовий, фарфоровий посуд, 5 ікон з позолотою, 5 дзеркал, набори ложок та вилок із золота та срібла, 3 скрині з речами, 14 возів, 5 дубових бочок, худоба та птиця, тощо. Всього, як стверджує позивачка, вартість вказаного у позові конфіскованого у ОСОБА_4 майна становить, за її визначенням, 1039800 грн. і її мати ОСОБА_3 фактично прийняла цю спадщину після смерті ОСОБА_4, а відтак позивачка успадкувала це майно або компенсацію його вартості у розмірі 1039800 грн. після смерті своєї матері ОСОБА_3Г.(а.с.26-28).

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок не зайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна.

Пунктом 9 Постанови Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 24 грудня 1993 року за № 3812-XII роз'яснено, що реабілітовані згідно із статтями 1 та 3 цього Закону, особи (їх спадкоємці першої черги) мають право на повернення (відшкодування вартості) вилучених у них будинків,майна (стаття 5).

У разі неможливості повернення будівель чи майна у натурі реабілітованому (його спадкоємцям першої черги) їх вартість відшкодовується установами, організаціями та їх правонаступниками громадянам та їх спадкоємцям, а якщо ці фізичні та юридичні особи та їх правонаступники невідомі - фінансовими органами з коштів місцевого бюджету у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у затвердженому постановою № 112 від 18.02.1993 р. «Положенні про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям».

Склад майна, яке підлягає поверненню реабілітованому, встановлюється на підставі документів про його вилучення і реалізацію з архівів та інших установ. Майно (або його компенсація) повертається спадкоємцям першої черги реабілітованого в разі подання свідоцтва про право на спадщину, яка відкривається з дня прийняття про це рішення районною Комісією з питань поновлення прав реабілітованих. Коло спадкоємців першої черги визначається на день винесення цього рішення.

Свідоцтво про право на спадщину видається нотаріальними конторами достроково на підставі відповідного рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих, яке має містити відомості про склад спадкового майна (або суму його відшкодування у мінімальних заробітних платах), перелік документів, на підставі яких встановлена належність громадянина до кола спадкоємців першої черги, та документів, згідно з якими встановлено факт смерті спадкодавця.

Проте, позивачка не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 У матеріалах справи, зокрема у вищенаведеному рішенні комісії, відсутня інформація про перелік майна, вилученого у ОСОБА_4 при розкуркуленні у 1933 р.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що мати позивачки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була спадкоємцем першої черги за законом після смерті репресованого ОСОБА_4, за її життя до 1999 р., із заявою про реабілітацію та отримання компенсації за конфісковане у ОСОБА_4 майно не зверталась. Як встановлено судом, рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Чернігівської обласної ради від 10.10.2012 р. позивачці ОСОБА_1 відмовлено у встановленні грошової компенсації за конфісковане при розкуркуленні майно її діда ОСОБА_4 Ці обставини в апеляційному суді позивачка не спростовувала і не заперечувала.

Відтак, апелянтом не надано доказів суду першої інстанції і не доведено апеляційному суду, що на час смерті у 1952 році її дід ОСОБА_4 мав право на вказане у позові майно або на компенсацію його вартості, тобто не доведено, що вказане позивачкою майно входило до складу його спадщини. Отже, не доведено і факт прийняття спадщини донькою ОСОБА_4 ОСОБА_3

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що доводи апелянта про те, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входило майно, вказане у позові, а її мати після померлого ОСОБА_4 успадкувала це майно та/або право на компенсацію його вартості, є припущеннями, які не підтверджені належними і допустимими доказами, про що вмотивовано зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: