Справа № 153/1328/14 Провадження № 22-ц/772/273/2015Головуючий в суді першої інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Категорія 39Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів Войтко Ю.Б., Стадник І.М.,

при секретарі: Куленко О.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування ,-

ВСТАНОВИЛА:

30.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, про усунення її від права на спадкування за законом. У позові просив усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що за життя батька відповідач нічим йому не допомагала, хоча батько потребував допомоги, оскільки важко хворів.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач, через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду, посилаючись на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Спадкоємці першої черги - син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_6 звернулись до Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявами про прийняття спадщини. 20.04.2011 року ОСОБА_7 склав заповіт у якому все своє майно заповідав своєму синові ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок тяжкої хвороби ОСОБА_7 не міг забезпечити свій побут, умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, але оскільки позивачем не доведений факт необхідності отримання такої допомоги саме від відповідача та її ухилення від надання допомоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми Закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. А також враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер у віці 83 роки. З матеріалів справи вбачається, що останні п'ять місяців перед смертю ОСОБА_7 хворів, був лежачий, постійно отримував амбулаторне лікування. В силу свого важкого стану здоров»я хворий був не в змозі про себе самостійно подбати та потребував сторонньої допомоги. Відповідно довідки управління праці та соціального захисту населення від 05.10.2012 року ОСОБА_3 перебував на обліку в управлінні, як особа , що надає соціальні послуги та йому було призначено компенсацію за надання соціальних послуг за пристарілим, на період з 05.12.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, показів свідків суд першої інстанції вірно прийшов висновку, що ОСОБА_7 був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач за час хвороби батька двічі звертався до відповідача із проханням приїхати до батька та допомогти коштами, і відповідач відмовляла у цих проханнях, посилаючись на неможливість приїзду ( проживає в Росії) та відсутність коштів.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили покази позивача, що відповідач мала матеріальну можливість надавати кошти на лікування батька, та умисно ухилялась від надання допомоги хворому батьку, усвідомлюючи при цьому свій обов'язок.

Посилання позивача на те, що йому матеріально було важко надавати допомогу батькові, теж не підтверджено жодним доказом, в матеріалах справи відсутні докази матеріальних витрат позивача по догляду за ОСОБА_7, а також докази, що ці витрати перевищували розмір встановленої йому компенсації.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки показам свідків та медичній довідці, оскільки саме на підставі цих доказів суд і прийшов висновку, що ОСОБА_7 був у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги.

Враховуючи, що відповідно до ст.1233 ЦК України свобода заповіту обмежена правилами про обов'язкову частку, колегія суддів вважає безпідставними також і твердження апелянта про те, що заповідаючи все своє майно позивачу, спадкодавець таким чином висловив своє бажання виключити відповідачку із числа спадкоємців.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановивши ухвалу з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 відхилити, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.

/Підписи/

Згідно з оригіналом: