Справа № 167/71/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/379/15 Категорія: 81 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) Рожищенського районного управління юстиції (далі - РУЮ) у Волинській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 за апеляційною скаргою ВДВС Рожищенського РУЮ на ухвалу Рожищенського районного суду від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

26 січня 2015 року державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ звернувся до суду із поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-175, виданого Рожищенським районним судом у 2007 році, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

З метою примусового виконання вищевказаного виконавчого документа державним виконавцем 19 квітня 2007 року було відкрито виконавче провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законом порядку. Однак добровільно рішення ним не виконується, на виклики державного виконавця він не з'являється, на попередження не реагує. Станом на 01 січня 2015 року його заборгованість складає 25534,65 грн.

Враховуючи викладене, просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордом України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2

Ухвалою Рожищенського районного суду від 26 січня 2015 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС Рожищенського РУЮ просить скасувати цю ухвалу, а справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Рожищенського РУЮ перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Рожищенським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 від його доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5).

Заборгованість ОСОБА_1 становить 25534,65 грн. (а. с. 3).

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про вчинення боржником навмисних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, а відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є виключним випадком для застосування обмежень конституційних прав боржника.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. п. 2, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 цього Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, державний виконавець ВДВС Рожищенського РУЮ не надав доказів того, що ним вчинені всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на погашення боргу. Не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця і що такі виклики йому вручалися, а також доказів порушення божником своїх обов'язків, встановлених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Тому суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, обґрунтовано відмовив у задоволенні подання.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

Доводи апелянта про те, що дії боржника ОСОБА_1 є свідомим ухиленням від виконання покладених на нього обов'язків у виконавчому провадженні, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на підтвердження цих доводів державний виконавець суду не надав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Рожищенського районного суду від 26 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: