АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2704/15 Головуючий у 1 інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Вербової І.М.,Кирилюк Г.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1, посилаючись на ст.116 ЖК України, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і просила винести рішення, яким виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1.

Позивачка послалась на те, що спірна квартира є її особистою власністю, а відповідач, який є колишнім її чоловіком, будучи зареєстрованим на указаному житлі, постійно вчиняє сварки та порушує нормальне проживання позивачки та її малолітньої дитини, що на думку позивачки є підставою для виселення відповідача в силу ст.116 ЖК України.

В доповненні до позовної заяви позивачка зазначала, що підставою для її звернення до суду є також порушення відповідачем ст.41 Конституції України, ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з чого вона робить висновок, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном в силу ст.ст.321,319,391,383 ЦК України /а.с.53/.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у позові відмовлено /а.с.149/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року, як постановлене на неповно з"ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.156-162/.

Скаржниця зазначала, що суд не врахував доводи, викладені у позовній заяві, а також послалась на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював свою правову позицію яка зводиться до того, що рішення суду повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Встановлено також, що сторони відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 15.09.2001 по 30.07.2013 і проживали та були зареєстровані на спірній житлоплощі 23.09.2004, відповідно до довідки ф-3, виданої комунальним підприємством «Житло-Сервіс» за № 417 від 28.05.2014

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають доньку ОСОБА_3, 2001року народження.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження заступника голови КМДА від 11.09.2006 за №163, згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спірна квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної власності позивачці ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_3/а.с.15/.

Згідно до ст.157 ЖК України членів сім»ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

А, відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз»яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (з урахуванням внесених змін) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому, маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для виселення відповідача з належної позивачці квартири судом підлягав встановленню факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для проживання з ним в одній квартирі позивачки та її дитини, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що посилання позивачки на вчинення відповідачем сварок у квартирі, заподіяння побоїв позивачці та посилання на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно відповідача, а також про складений протокол про вчинення відповідачем адміністративного проступку без застосування до нього заходів адміністративного впливу, не свідчать про систематичність порушень, перелічених в ч.1 ст.116 ЖК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді.