АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/132/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сенюх М.З.
Провадження № 22-ц/789/1364/15 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

за участю представника апелянта

ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Лановецького районного суду від 08 вересня 2015року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Лановецького районного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що 23квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» (в даний час - ПАТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №TEL0G7, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 100000.00 грн., зі сплатою 15.00 % річних та кінцевим терміном повернення до 23 квітня 2015 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 23 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки №TEL0G7, згідно якого в іпотеку банку передано належну останній на праві власності квартиру загальною площею 56.70 кв.м., житловою площею 33.70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_2 по кредиту складає 227237.53 грн., з яких: 143 718.22 грн. - заборгованість за кредитом; 54 229.22 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 29 290.09 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Виходячи із наведеного позивач просив стягнути із відповідачів вказану суму заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із займаного житлового приміщення.

Рішенням Лановецького районного суду від 08 вересня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № TEL0G7 від 23 квітня 2008 року в розмірі 227 237.53 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №1027 від 23 квітня 2008 року: квартиру загальною площею 56.70 кв.м., житловою площею 33.70 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, і належить ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Приватбанк» сплачений судовий збір в розмірі 2 272.38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ПАТ КБ «Приват Банк» подало на вказане рішення в частині відмови в задоволенні позову про виселення відповідачів апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Також суд прийшов до помилкового висновку про те, що позивачем не надано належних доказів повідомлення відповідачів про необхідність звільнення займаного житла, яке є предметом іпотеки.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідачі в судове засідання повторно не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про день і час розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що іпотечне майно було придбане не за кредитні кошти, а тому в даному випадку боржника можна виселити із вказаного житла лише із одночасним наданням іншого житлового приміщення. Однак, у позовній заяві такі вимоги не заявлено та не зазначено відомості про інше житло, яке повинно бути надане відповідачам при виселенні. Крім цього, в порушення ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української PCP позивачем не було надіслано відповідачам письмової вимоги про необхідність звільнення квартири протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується стверджується Статутом (нова редакція) ПАТ КБ «ПриватБанк».

23 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №TEL0G7, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2015 року.

Згідно п.2.4 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно до 2 числа кожного місяця, починаючи з наступного після складання цього договору,здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки.

Однак, у порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, відповідно до якого станом на 19грудня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 227 237.53 грн., з яких: 143 718.22 грн. - заборгованість за кредитом; 54 229.22 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 29 290.09 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №TEL0G7 23 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №1027, у відповідності до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно: квартиру загальною площею 56.70 кв.м., житловою площею 33.70 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_3, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу за №498 від 31 січня 1992 року.

Як вбачається із п.п.5.1.1 та 5.1.2 іпотечного договору, іпотекодавець підтверджує, що що на момент набуття чинності цим договором предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і на нього може бути звернуто Іпотекодержателем стягнення без жодних Обмежень. Предмет іпотеки не виступає предметом іпотеки за іншими договорами, не обтяжений іншими зобов'язаннями, в тому числі не переданий в оренду (найом), нікому не відчужений, у спорі та/або під арештом, забороною відчуження не перебуває. Пунктом 5.1.5 вказаного договору визначено, що предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності із чоловіком ОСОБА_4, який дав згоду на передачу квартири в іпотеку.

Згідно п.3.2 іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також в інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

За змістом ст.ст.33, 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно копії довідки №1116 від 18 травня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Лановецької міської ради Тернопільської області, в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, фактично зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

З матеріалів справи вбачається, що іпотечне майно було придбане не за рахунок кредиту, а належало відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу за № 498 від 31 січня 1992 року (п.1.1 Іпотечного договору).

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української PCP особам, які виселяються із житлового будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне житло було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Установивши у справі, яка переглядається, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

В порушення вищезазначених норм позивач не зазначив у позовних вимог про виселення відповідачів з наданням іншого жилого приміщення та таке жиле приміщення не зазначене в позовній заяві.

Разом із тим колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови в задоволенні позову, на те, що позивачем не було надіслано відповідачам письмової вимоги про необхідність звільнення квартири протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту частини третьої статті 109 Житлового кодексу Української PCP, частини третьої статті 33, частин першої, другої статті 39, частин першої, другої статті 40 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.

Виходячи із наведененого колегія суддів вважає, що задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, наведені обставини , на думку колегії, не можуть бути підставою для скасування правильного, по своїй суті, рішення суду.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Лановецького районного суду від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Лановецького районного суду від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6