АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Кропивній К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2015р. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача,

встановила:

у січні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 225 789грн. 19коп. заборгованості за банківським вкладом.

Також позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, а саме: магазин, закусочну та земельну ділянку, які знаходяться в с. Ракове Вознесенського району Миколаївської області по вул. Кольчака, 50.

Ухвалою суду від 13 січня 2015р. у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Апелянт посилається на незаконність ухвали суду, оскільки вказаний нею спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Апелянт, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.56), у судове засідання не з'явилась, клопотання про перенесення засідання не подала, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечувала проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, виходять за межі позовних вимог, не пов'язані із суб'єктивними правами позивача на предмет спору, крім того відсутнє обґрунтування необхідності вжиття зазначених заходів.

Вказані висновки суду ґрунтуються на нормах процесуального законодавства.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3747/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають

- 2 -

бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з наведених роз'яснень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, на яке рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 липня 2014р. визнано право власності за відповідачем у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, де позивач не є стороною.

Також колегія суддів враховує, що зазначене рішення суду не є належним та достатнім доказом, що магазин, закусочна та земельна ділянка на день розгляду клопотання про забезпечення позову позивача, належать відповідачу, а також не надані докази вартості вказаного майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: