Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1413/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів -Дьомич Л.М.

Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про поновлення на роботі та відшкодування шкоди і

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про поновлення на роботі та відшкодування шкоди.

Позивач зазначила, що з 01.10.2012 р. в порядку переведення її було прийнято на посаду бухгалтера Кіровоградської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

24.04.2014 року за згодою профспілкового комітету її було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП).

У порушення вимог ч.3 ст.184 КЗпП її було звільнено, як одиноку матір. Адже згідно свідоцтва про народження вона записана матір'ю сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а батьком ? ОСОБА_6.

Рішенням Долинського районного суду від 11.03.2009 року шлюб між нею та ОСОБА_6 розірвано. Діти проживають з нею.

Згідно довідки ВДВС вбачається, що ОСОБА_6 має борг 12740 грн. по сплаті аліментів на сина.

Крім того, на думку позивача, відповідач порушив порядок звільнення, вона не була ознайомлена із штатним розписом, їй не було вручено попередження про зміну істотних умов праці.

Посилаючись на це, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ № 19-к від 24.02.2014 р. про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.04.2014 р. до дня поновлення на роботі у сумі 23520, 50 грн., 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У березні 2015 року позивач уточнила свої вимоги, просила стягнути на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.04.2014 р. по 20.03.2015 року у сумі 16784,8 грн. (а.с.53-54).

Заочним рішенням Долинського районного суду від 21.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.99-101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, після відновлення провадження у справі (провадження зупинялося для запиту профкому про дачу згоди на звільнення). ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача з доводами апеляційної скарги не погодився.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.10.2012 року ОСОБА_3 прийняти на посаду бухгалтера Кіровоградської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», що підтверджено записом в її трудовій книжці (а.с.8).

Згідно п.7.4.4 Положення про Кіровоградську філію ДП директор філії самостійно звільняє працівників філії (а.с.28-33).

Згідно наказу директора філії № 19 від 24.04.2014 року ОСОБА_3 з 24.04.2014 р. звільнена з посади бухгалтера у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП (а.с.7).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28.10.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з тих підстав, що у травні 2014 року вона звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди до неналежного відповідача, адже Кіровоградська філія ДП не є юридичною особою (а.с.57-58), це рішення залишено без змін Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.55).

Наведене свідчить про те, що звернувшись повторно з позовом у листопаді 2014 р. ОСОБА_3 з поважних причин пропустила місячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП), адже вона не маючи юридичної освіти неправильно визначила належного відповідача, на це не звернув уваги суд першої інстанції, що прямо зазначено в ухвалі апеляційного суду (а.с.57-58), суд не сприяв здійсненню прав позивача (ст.10 ЦПК). За таких обставин строк звернення ОСОБА_3 до суду з позовом підлягає поновленню (ст.234 КЗпП).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що гарантії передбачені ч.3 ст184 КЗпП на ОСОБА_3 не поширюються, адже вона не була вагітною під час звільнення, не мала дітей віком до трьох років (до шести ? ч.6 ст. 179 КЗпП), не відносилася до одиноких матерів.

У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_3 перебувала з ним у шлюбі (а не за вказівкою матері)- (а.с.9-11), ОСОБА_3 не позбавлений батьківства і несе обов'язки з утримання дітей, хоча і має заборгованість по аліментам на сина. Висновок суду узгоджується із роз'ясненням, яке міститься у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Відповідно до роз'яснення, яке міститься в пункті 10 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці і навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що в Кіровоградській філії ДП мали місце зміни в організації виробництва і праці. Через зменшення фінансування на оплату праці відбулася раціоналізація (оптимізація) робочих місць. Згідно наказу Генерального директора ДП від 30.01.2014 р. введено в дію з 03.02.2014 року нові структуру ДП та штатний розпис ДП (а.с.143-148).

Аналізуючи штатний розпис, введений в дію 01.10.2012 р. (а.с.142) та новий штатний розпис, введений в дію з 03.02.2014р. (а.с.147), а також посадову інструкцію провідного бухгалтера, з якою ознайомлена ОСОБА_3 01.10.2012 р. (а.с.159-160), колегія суддів приходить до висновку, що скорочення посади, яку займала ОСОБА_3 не відбулося

За старим штатним розписом в бухгалтерії Кіровоградської філії передбачалося чотири посади: головний бухгалтер, заступник головного бухгалтера, провідний бухгалтер, провідний бухгалтер-касир (саме цю посаду займала ОСОБА_3 з окладом 2901 грн.)- а.с.142.

За новим штатним розписом замість посади головного бухгалтера введена посада провідного бухгалтера, замість посади заступника головного бухгалтера введена посада бухгалтера I категорії, замість провідного бухгалтера введена посада бухгалтера, замість провідного бухгалтера-касира (посада ОСОБА_3.) введена посада касира-експерта з посадовим окладом- 1895 грн. (а.с.147).

Порівнюючи посадову інструкцію 2012 року (а.с.159-160) з посадовою інструкцією касира-експерта 2014 року, що надав представник відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що функціональні права та обов'язки за цими інструкціями майже повністю ідентичні, трудова функція ОСОБА_3 повністю збережена.

У довідці від 02 липня 2015 р. відповідач сам зазначає, що ОСОБА_3 виконувала за посадовою інструкцією фактично обов'язки касира-експерта за період всієї роботи у Філії (1 рік 5 міс), хоча займала за штатним розписом посаду провідного бухгалтера-касира (а.с.162).

Отже, при збереженні трудової функції працівника, посада не може вважатися скороченою, навіть якщо назва посади у штатному розписі змінилася (замість провідного бухгалтера-касира назва посади змінилася на касир-експерт і тим самим посадові обов'язки ОСОБА_3 стали відповідати назві посади).

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач мав право змінити таку істотну умову праці для ОСОБА_3, як розмір оплати праці повідомивши її про це не пізніше ніж за два місяці (а.с.32 КЗпП).

Про зміну істотних умов праці ОСОБА_3 повідомлена особисто, під розпис ще 14.02.2014 року (а.с.149).

Від пропозиції на продовження роботи за зміненими істотними умовами праці, а саме на посаді касира-експерта з окладом 1985 грн. ОСОБА_3 відмовилася під розпис 24.02.2014 р. (а.с.150).

Отже, за таких обставин директор Філії мав право звільнити ОСОБА_3 за п.6 ст.36КЗпП, але в наказі №19-к від 24.04.2014 р. помилково вказав як підставу звільнення п.1 ст.40 КЗпП.

Але про те, що фактично керівництво Філії звільнення пов'язувало саме з відмовою ОСОБА_3 продовжувати роботу за зміненими істотними умовами праці (п.6 ст.36 КЗпП) свідчить те, що ОСОБА_3 попереджена про зміну істотних умов праці, як того вимагає ст.32 КЗпП, від неї відібрана письмова відмова, до того ж на засіданні профкому та адміністрації ОСОБА_3 попереджена, що у зв'язку з відмовою продовжувати працювати її буде звільнено саме за п.6 ст.36 КЗпП (а.с.81), хоча згоди профкому на звільнення за п.6 ст.36 КЗпП не потрібно.

Отже, формальна помилка в наказі про звільнення ОСОБА_3 щодо юридичних підстав звільнення при додержанні всіх процедур звільнення з підстав, які адміністрація Філії фактично мала на увазі, не може бути підставою для поновлення ОСОБА_3 на роботі, тим більше, що представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що ОСОБА_3 не бажає продовжувати роботу на посаді касира-експерта через низьку заробітну плату. Поновлення на роботі ОСОБА_3 лише для повторення процедури звільнення, за п.6 ст.36 КЗпП порушить справедливий баланс інтересів працівника, який не бажає працювати за низьку зарплату і юридичної особи, яка вимушена змінити істотні умови праці позивача.

Колегія суддів вважає, що справедливим і таким, що не порушує права сторін буде рішення про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_3 на п.6 ст.36 КЗпП.

Пунктом 10 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України вказується на можливість зміни формулювання причин звільнення за ініціативою суду.

Наведене свідчить про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуваннюз ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Змінити формулювання причин звільнення бухгалтера ОСОБА_3 з Кіровоградської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 24 квітня 2014 року на п.6 ст.36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» в дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: