13.02.2015 Справа № 2/489/37/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 06.03.2013 року належить ? частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14.01.2014 року належить 1/4 частка вказаного житлового будинку.

Посилаючись на те, що частка відповідача у праві власності на будинок є незначною, а розподіл житлового будинку з її виділенням в натурі є неможливим, просив суд припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку житлового будинку та стягнути з нього на користь відповідача грошову компенсацію її вартості у розмірі 22510 грн.

У серпні 2014 року відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 08.08.2014 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним.

За клопотаннями сторін у справі були призначенні судові будівельно-технічні експертизи, проведення яких було доручено експерту Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про залишення його позову до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні без розгляду. Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про залишення без розгляду його позовних вимог до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалами суду від 13.02.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду.

В судовому засіданні у справі 13.02.2015 року позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов про визначення порядку користування житловим будинком.. Просили суд визначити порядок користування спірним житловим будинком згідно другого варіанту висновку судової будівельно -технічної експертизи № 125-123 Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 01.10.2014 року, а саме: відповідно ідеальних часток співвласників у житловому будинку.

Відповідач та його представник, заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 Вказували на те, що такий варіант визначення порядку користування спірним житловим будинком не вирішує спору між сторонами, оскільки всі приміщення житлового будинку, а також надвірні господарські споруди за цим варіантом продовжують залишатися у спільному користуванні сторін при тому, що між ними існують досить неприязні відносини, конфлікти та сварки саме з приводу користування спірним будинком. Посилалися на те, що спір можливо вирішити лише шляхом надання сторонам в користування відокремлених ізольованих приміщень будинку, яке можливо лише з його переобладнанням.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності наявні матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак - виключає це майно із цивільного обороту.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд на праві спільної часткової власності належить:

3/4 частки - ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 06.03.2013 року;

1/4 частка - належить позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 січня 2014 року, яке набрало законної сили 27 лютого 2014 року.

Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком.

Як вбачається з матеріалів МБТІ станом на 16.04.2012 року спірний житловий будинок складався з таких приміщень: коридору площею 14,4 кв.м, коридору площею 11,3 кв.м, двох житлових кімнат: площею 10,3 кв.м та 17 кв.м , а також санвузла площею 3,7 кв.м. Всього житловою площею 27,3 кв.м, загальною - 56,7 кв.м.

У 2013 році відповідач здійснив самочинну перебудову будинку, внаслідок чого житлова площа будинку збільшилася на 8 кв.м за рахунок переведення частини коридору у житлову.

Таким чином у будинку стало: три житлові кімнати площею 8,5 кв.м, 9,8 кв.м та 17 кв.м, коридор-кухня-14,1 кв.м, санвузол-3,8 кв.м, коридор - 3,1 кв.м.

Як наслідок житлова площа будинку збільшилася до 35,3 кв.м.

Факт самочинної перебудови також зафіксовано КП БТІ у технічному паспорті на будинок станом на 16.04.2014 року.

Внаслідок цього утворився новий, не узаконений, об'єкт нерухомості, що виключає його із цивільного обороту. Тому питання щодо визначення порядку користування цим майном не може бути предметом судового розгляду.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органом архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Така правова позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва», а також у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс/13, правові висновки якого є обов'язковими для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) або встановлення порядку користування в судовому порядку.

За такого, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська