Справа № 342/168/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2447/2015
Головуючий у 1 інстанції Корюкіна М.П. М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення депозитного вкладу та відсотків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду від 02 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він уклав два депозитні договори вклад «Стандарт» з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до договору банківського вкладу №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт») він передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 2000 доларів США терміном на 1 місяць, до 24.02.2014 року, зі сплатою 7% річних; відповідно до договору №SAMDNWFD200 він передав, а банк прийняв 12000 гривень терміном на 3 місяці до 24.04.2014 року, зі сплатою 17% річних.

Строк дії вказаних договорів закінчився. Вважає, що банк безпідставно та необгрунтовано відмовив йому у виплаті коштів за договорами.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму внеску за договором банківського вкладу №SAMDNWFD900 (вклад «Стандарт» на 1 місяць) від 24.01.2014 року у розмірі 2000 доларів США та відсотки за цим договором у розмірі 142,60 доларів США, суму внеску за договором банківського вкладу №SAMDNWFD200 (вклад Стандарт на 3 місяці) від 24.01.2014 року у розмірі 12000 грн та відсотки за цим договором у розмірі 2079,12 гривень.

Рішенням Городенківського районного суду від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним. Зазначає, що суд відмовив в позові на тій підставі, що ним не доведено існування договірних правовідносин, а саме, існування самих депозитних договорів, укладених між ним та банком. З таким висновком апелянт не погоджується.

Стверджує, що оригінали вище вказаних договорів його представником - батьком були надані суду особисто для ознайомлення та звірки їх відповідності з копіями, які додані до матеріалів справи. Однак, не зрозуміло з яких міркувань судом першої інстанції зроблено висновок, що дані договори не є оригіналом, хоча для визначення справжності документу, підписів на ньому та печаток потребуються спеціальні знання експертів. Так як судова експертиза в суді не призначалася, то висновок суду щодо надання представником позивача копії договору, а не його оригіналу, є безпідставним.

Рішення про визнання недійсними даних договорів у матеріалах справи відсутні, а тому піддавати сумніву справжність вище вказаних договорів є безпідставним та незаконним.

Щодо квитанції про внесення коштів на депозитні рахунки по даних договорах апелянт зазначає, що під час переїзду на материкову частину України, ним були втрачені деякі документи, в тому числі й квитанції. Однак інформація в банку про рух коштів по даному рахунку існує, так як відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» веде повноцінну господарську діяльність та є стороною укладених депозитних договорів.

Зазначає, що банк проігнорував ухвали суду про витребування у нього квитанції чи іншого письмового документу про внесення коштів на депозитний рахунок.

Стверджує, що банк свідомо ухиляється надати інформацію щодо внесення коштів на депозитні рахунки, хоча вся інформація зберігається в основному офісі банку в м.Дніпропетровську, при цьому, у своїй відповіді банк визнав факт укладення депозитних вкладів.

На думку апелянта, ще одним підтвердженням щодо внесення грошових коштів на депозитний рахунок є також пункт 24 договорів, де в розділі «дані по вкладу» зазначено, що залишок по вкладу станом на 24.01.2014 року становить 2000 доларів США та 12000 гривень відповідно.

З наведених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів суду про існування між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договірних відносин, а саме, договору банківського вкладу.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положенням ч.1 ст.1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами передбачений п.8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.

Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 24.01.2014 року уклав два депозитні договори вклад «Стандарт» з ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до договору банківського вкладу № SAMDNWFD900 (вклад "Стандарт") він передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 2000 доларів США терміном на 1 місяць, до 24.02.2014 року, зі сплатою 7 % річних. Відповідно до договору №SAMDNWFD200 він передав, а банк прийняв 12000 грн. терміном на 3 місяці до 24.04.2014 року, зі сплатою 17% річних. Посилаючись на те, що строк дії договору закінчився і кошти йому не повернуто, просив стягнути на його користь 2000 доларів США за договором банківського вкладу, відсотки в сумі 142,60 доларів США та 12000 грн. банківського вкладу і 2079 грн. відсотків відповідно до вказаних договорів. Всього просив стягнути із відповідача 63639,30 грн.

Суд правильно встановив, що на підтвердження своїх доказів позивач подав ксерокопії договорів банківського вкладу, які належним чином не засвідчені. Також позивачем не надано квитанцій на підтвердження внесення коштів згідно договорів банківського вкладу. Представник позивача пояснив, що оригінали квитанцій на внесення коштів на виконання умов договорів в нього відсутні, були втрачені.

Таким чином, позивач не довів суду існування між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договірних відносин, факту укладення вищезазначених договорів банківського вкладу, а також факту внесення коштів згідно вищевказаних договорів банківського вкладу, хоча обов'язок доказування даних обставин лежить саме на позивачеві.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ним було укладено договори банківського вкладу, оскільки у нього відсутні платіжні документи про прийняття банком будь-яких коштів у позивача і це не підтверджується жодними належними доказами. Більше того, оригіналів квитанцій про прийняття коштів банком не було надано і під час розгляду справи в апеляційному суді, що свідчить про їх відсутність у позивача.

В апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що банк проігнорував ухвали суду про витребування у нього квитанції чи іншого письмового документу про внесення коштів на депозитні рахунки, банк свідомо ухиляється надати інформацію щодо внесення ним коштів на рахунок, хоча вся інформація зберігається в основному офісі банку в м.Дніпропетровську. Такі доводи є безпідставними, оскільки відповідачем надано відповідь (а.с.155) на ухвалу суду про витребування доказів, із якої вбачається, що доступ ПАТ КБ "ПриватБанк" до документів на території АРК є обмежений, а надання витребовуваних документів є ускладненим. Крім того, обов'язок доказування позовних вимог лежить саме на позивачеві, а не на відповідачеві.

Що стосується посилання апелянта на те, що доказом внесення коштів є п.24 договорів банківського вкладу, то слід зазначити, що такі доводи не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки, в даному випадку, як вірно встановлено судом, факт внесення коштів повинен був підтверджуватися належними засобами доказування (квитанції чи інші платіжні документи), які в матеріалах справи відсутні.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_5