22-ц/775/946/2015(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Биліни Т.І., Бугрим Л.М.,

секретар - Собецька О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Зазначала, що з 28.12.2004 року вона та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до його смерті, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3. Від спільного життя мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з січня 2006 року по березень 2007 року вона зайняла ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 111000,00 доларів США під розписку, які він зобов'язався повернути за першою вимогою. В період з вересня 2008 року по лютий 2009 року вона також зайняла ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 17712,00 доларів США під розписку, які він зобов'язався повернути за першою вимогою. Однак ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, не повернувши їй грошові кошти. Протягом шести місяців після відкриття спадщини вона звернулася до відповідачів - спадкоємців померлого першої черги, які звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, із вимогою погасити борг померлого ОСОБА_5 Але відповідачі борг не погасили. Також таку вимогу вона направила до нотаріальної контори. Кожен із спадкоємців в межах вартості його частки у спадковому майні повинен задовольнити її вимоги за боргами померлого боржника. Доля кожного спадкоємця складає 1/4 частини спадщини, яка складається з нежитлового приміщення магазину «Спутник», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, автомобілю «Тойота Прадо», держаний номер НОМЕР_1, та земельної ділянки площею 0,1023 га за адресою: АДРЕСА_2. З урахуванням уточнень позову просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь суму боргу в розмірі по 577477,50 гривень з кожного за курсом 20,81 грн. за 1 долар США, а також стягнути в солідарному порядку понесені нею судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема вказує, що суд зробив помилковий висновок про те, що вона пред'явила до відповідачів вимоги про оплату боргу з порушенням строку, встановленого ч.2 ст. 1281 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, шестимісячний строк спливає 02.02.2010 року, а вона в межах цього строку, згідно копії поштових повідомлень про вручення з описом уложення поштової кореспонденції, 28.01.2010 року здала на пошту лист з вимогою до відповідачів як спадкоємців про сплату боргу з дорученням копій двох розписок на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яке було отримано адресатами відповідно 02.02.2010 року і 05.02.2010 року. Відповідачі після отримання даної вимоги не направляли на її адресу своїх відмов або заперечень. З часу відкриття спадщини до теперішнього часу відповідачам свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Також вважає, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права вона не пропустила, оскільки до березня 2014 року між ними вирішувався спір щодо поділу спадкового майна за її позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу та визнання за нею права власності на частину нежитлового приміщення і автомобілю, як придбаних в період сумісного проживання однією сім'єю. Тому до закінчення розгляду даної справи у неї були відсутні підстави для звернення до суду з позовом до спадкоємців.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомленні своєчасно: ОСОБА_1 через представника - адвоката Маросіна М.О., ОСОБА_2 через представника - адвоката Сагірова Ф.П. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - шляхом направлення телефонограми, зареєстрованої у встановленому порядку в журналі телефонограм 19.11.2015 року за №797, витяг з якого долучений до матеріалів справи, а також шляхом розміщення на сайті Судової адміністрації України у встановленому порядку повідомлення для відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка дії в інтересах неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_10, як осіб, що проживають на непідконтрольній владі України території Донецької області. За таких обставин, виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України та враховуючи те, що встановлені законом строки апеляційного розгляду справи закінчились, справа неодноразово призначалась до розгляду, але зазначені особи в судове засідання апеляційного суду ні разу не з'явилися, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раніше направляли до суду повідомлення про розгляд справи у їх відсутності, а також те, що в судовому засіданні приймають участь представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Маросіна М.О., який доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, заперечення представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Сагірова Ф.П., який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без зміни, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що згідно з наданих позивачем розписок, в період з січня 2006 року по березень 2007 року ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 111000,00 доларів США, які зобов'язався повернути за першою вимогою, про що складена розписка 09 квітня 2007 року (а.с.9). Також в період з вересня 2008 року по лютий 2009 року ОСОБА_5 частинами взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17712,00 доларів США, які зобов'язався повернути за першою вимогою, про що складена розписка 22.02.2009 року (а.с.10).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.12.2009 (а.с.7).

На момент смерті спадкодавця борг не повернуто, про що свідчить відсутність у справі відповідних письмових доказів про повернення боргу.

З матеріалів справи також вбачається, що спадкова справа була відкрита Волноваською державною нотаріальною конторою 25.11.2009 року на підставі претензії кредитора ОСОБА_7, заявленої до спадкоємців ОСОБА_5 щодо боргових зобов'язань спадкодавця за господарським договором на суму 634891,55грн. (т.1 а.с.201-217,223-225).

Із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулися спадкоємці першої черги: 15.12.2009 року ОСОБА_2 (мати спадкодавця); 17.12.2009 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; 21.01.2010 року ОСОБА_3 (донька спадкодавця) та ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось у зв'язку з накладеннями арешту на майно померлого (т.1 а.с.8,71-88,226-230,231-234,235-239).

Таким чином, виходячи з того, що на момент смерті спадкодавцем боргові зобов'язання не були виконанні, а також того, що відповідно до вимог статей 1216,1218,608 ЦК України у зв'язку зі смертю фізичної особи боргові зобов'язання спадкодавця переходять до спадкоємця, у відповідачів виникло зобов'язання по поверненню боргів спадкодавця.

Відповідачі подали до суду заяву про застосування позовної давності, зазначаючи, що вимогу про погашення боргу позивачем було пред'явлено 20.01.2010 року, при цьому про смерть ОСОБА_5 позивачу стало відомо в день смерті, цю вимогу вони не визнали та борг не сплатили, а з позовом про стягнення боргу позивачка звернулася в червні 2014 року (т.1 а.с.142-143).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивач втратила право на пред'явлення позову до спадкоємців, оскільки пропустила строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, та строк позовної давності,оскільки позивач знала про відкриття спадщини та наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_5 з дня смерті останнього, а також, незважаючи на те, що спадкоємцями після отримання її претензії борг одноразовим платежем не був сплачений, однак, до суду з позовом про стягнення суми боргу вона звернулася лише у червні 2014 року.

З таким рішенням суду апеляційний суд не може не погодитись з огляду на наступне.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відомо про смерть ОСОБА_5 та відкриття у зв'язку з цим спадщини у день смерті спадкодавця, а також про коло спадкоємців, що в судовому засіданні підтвердила позивачка та її представник, а також підтверджується заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки до нотаріальної контори про прийняття спадщини .

Як вбачається з копії спадкової справи, 20.01.2010 року ОСОБА_1 направила на адресу Волноваської державної нотаріальної контори повідомлення про те, що ОСОБА_5 на момент смерті мав перед нею боргові зобов'язання на загальну суму 128712,00 доларів США за розписками від 22.09.2009 року та від 09.04.2007 року, про що просила нотаріуса повідомити спадкоємцям ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 Дане повідомлення надійшло до нотаріальної контори 27.01.2010 року (т.1 а.с.244-247).

У відповідь на вказану заяву 28.01.2010 року Волноваська державна нотаріальна контора ОСОБА_1 роз'яснила, що з урахуванням положень статей 1281, 1282 ЦК України та п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюста України від 03.03.2004 року №20/5 зі змінами та доповненнями) їй необхідно звертатись безпосередньо до спадкоємців або до суду (т.1 а.с.248).

Дії нотаріуса позивач не оскаржила, а 28.01.2010 року згідно опису уложення до цінного листа направила на адресу відповідачів вимогу про повернення позики та копії розписок, яке було одержане відповідачами відповідно 02.02.2010 року та 05.02.2010 року (т.1 а.с.11-14). Змісту самої вимоги суду не надано, з наданих суду копій опису уложення та повідомлень про отримання кореспонденції не вбачається якої саме позики та на яку суму позивачем були заявлені претензії до спадкоємців.

З позовом до суду про стягнення боргу позивач звернулася 18 червня 2014 року.

Заперечуючи проти позову, відповідачі не визнали наявності у спадкодавця боргових зобов'язань за наданими позивачем розписками та просили застосувати строк позовної давності.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню боргу включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення боргу не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд.

Така правова позиція наведена Верховним Судом України в своїй постанові від 08 квітня 2015 року у справі №6-33цс15 по аналогічній справі.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позивач пропустила передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк від дня, коли вона дізналася про відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5, оскільки з дня смерті спадкодавця та відкриття спадщини їй було відомо про відкриття спадщини та коло спадкоємців, але у встановлений законом шестимісячний строк вона не пред'явила до спадкоємців вимоги про сплату боргу за розписками від 09.04.2007 року та від 22.02.2009 року і належних доказів цього суду не надала, з позовом до відповідачів про стягнення боргу звернулася за перебігом строку більше чотирьох років. Свій висновок суд першої інстанції достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

На спростування правильності даного висновку суду першої інстанції позивач в апеляційній скарзі та її представник в судовому засіданні апеляційного суду ніяких нових обставин, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність вирішення справи, не навели та нових доказів не надали. Тому, у апеляційного суду відсутні підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, наданої судом першої інстанції.

Помилкове посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути підставою для скасування по суті правильного та справедливого рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору, бо відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не отримали свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ч.5 ст.1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про прийняття спадщини не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України), відповідачі від спадщини не відмовилися, спадщину прийняли, подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що згідно вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Биліна Т.І.

Бугрим Л.М.