Справа № 383/124/15-ц
Провадження № 2/383/100/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді - Хрусталенко І.П.,

при секретарі - Одінцовій Н.Г.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судового засідання Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення з відповідачки на його користь боргу в сумі 89 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка в взяла в борг грошові кошти на загальну суму 89 000 грн., про що складено відповідні розписки, та зобов'язувалась повернути у певний період.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачка позов визнала частково, пояснивши, що брала в борг кошти в сумі 27 000 грн. частинами, але крім попередніх розписок написала ще розписку на 60 000 грн., тому що позивач обіцяв їй дати ще коштів, але не дав. Відповідач стверджує, що зверталась до позивача, щоб повернув їй розписку на 60 000 грн., але мати позивача її прогнала. Відповідач вважає, якщо свідок не бачив передачі коштів їй позивачем у зазначеній сумі то й доказів отримання коштів відповідачем у позивача не має.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Згідно розписки від 26 вересня 2013 року відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивача в борг 3000 грн., які зобов'язувалась повернути до 20.10.2013 року (а.с. 8).

Згідно розписки від 14 лютого 2014 року відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивача в борг 26 000 грн., які зобов'язувалась повернути через місяць, про що власноручно склала розписку, яка завірена секретарем Буховецької сільської ради в присутності свідків (а.с. 9).

Згідно розписки від 25 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивача в борг 60 000 грн., які зобов'язувалась повернути до 01.01.2015 року, про що власноручно в присутності свідків склала розписку (а.с. 10).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 зазначила, що до неї прийшли сторони по справі і попросили порадити до якого нотаріуса звернутися, щоб затвердити розписку про отримання коштів на суму 60 000 грн., на що свідок зауважила, навіщо їм нотаріус, за послуги якого необхідно платити великі гроші, та визвалася допомогти бути присутньою у якості свідка укладення угоди. При ній вони написали розписку і свідок в ній розписалась, передачі коштів вона не бачила. Також, свідок показала суду свідоцтво про право на спадщину та державний акт на землю які відповідачка дала позивачу у якості гарантії повернення боргу.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 зазначила, що позивач є її сином. Він позичив відповідачці 89 000 грн., хоча не хотів позичати, але відповідачка не давала їм спокою, просила кошти, пояснюючи це важкими сімейними обставинами і позивач погодився допомогти їй. Кошти відповідачка не віддала до цього часу. В рахунок боргу відповідачка обіцяла продати земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті батька, але право власності на землю відповідачка досі не оформила. Свідок зазначила, що є 3 розписки про отримання в борг коштів, без них відповідачці коштів ніхто б не дав. Свідок та її син неодноразово зверталися до відповідачки щоб вона повернула кошти, але замість повернення коштів почули відмову та пропозицію звернутися до суду. Перший раз кошти відповідачка отримала без розписки, відповідачка заборгувала кошти багатьом односельцям. Свідок заперечила той фак., що відповідачка приїжджала до них додому за розпискою, а також зазначила, що 60 000 грн. були передані її сином відповідачці купюрами по 200,00 грн.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 зазначила, що була свідком коли відповідачка давала позивачу розписку у сільській раді. Кошти позивач дав відповідачці наперед.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наявність у позивача розписки про отримання відповідачкою позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про виконання нею як позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для висновку про невиконання зобов'язання відповідачкою за договором позики.

Твердження відповідачки про неотримання коштів у сумі 62 000,00 грн. суд розцінює як намір ухилитися від виконання грошових зобов'язань перед позивачем.

Враховуючи вищевикладені обставини та положення зазначених статей Цивільного Кодексу України, суд прийшов до висновку, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики на загальну суму 89 000,00 грн., відповідач добровільно зобов'язання не виконав, відтак, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 57-61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 89 000 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2, борг за договором позики в сумі 89 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2, понесені ним судові витрати в сумі 890 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області через Бобринецький районний суд Кіровоградської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Судя І.П.Хрусталенко