У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_8, поданою представником - ОСОБА_9, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 травня 1997 року померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 було складено заповіт, згідно з яким він заповів ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_4 у червні 2013 року звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори за оформленням права власності на спадкове майно та отримала інформацію про те, що відповідачу ОСОБА_8 після смерті її чоловіка видані свідоцтва про право власності на земельну частку, грошові вклади, а також 12 квітня 2000 року та 18 лютого 2008 року на 1/2 та 1/12 частки житлового будинку. Позивачі вважали, що видача зазначених свідоцтв відповідачу порушує їхнє право власності на частку в житловому будинку за вищевказаною адресою, оскільки відповідно до довідки Настасівської сільської ради від 3 вересня 2013 року будинок має статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_10, а також членами якого є: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_11

Таким чином, вважали, що їм належить по 1/6 частці у зазначеному майні колгоспного двору.

Також зазначали, що рішення виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 січня 2000 року про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_10, а також видача свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок ОСОБА_10 виконавчим комітетом Настасівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області 13 березня 2000 року, є незаконними, оскільки вказане рішення сільською радою приймалось уже після смерті ОСОБА_10, який не володів правоздатністю та порушує їх право власності.

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд: скасувати рішення виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 січня 2000 року; скасувати свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок ОСОБА_10 виконавчим комітетом Настасівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області 13 березня 2000 року; скасувати свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_8 12 квітня 2000 року на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 лютого 2008 року; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 липня 2013 року; визнати, що померлому ОСОБА_10 належала 1/6 частка житлового будинку в праві спільної власності; визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право власності на 1/6 частку за кожним на спірний житловий будинок.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 2 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 січня 2000 року про оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_10 Скасовано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, видане ОСОБА_10 виконавчим комітетом Настасівської сільської ради народних депутатів Тернопільської області 13 березня 2000 року на спірний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами. Скасовано свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_8 Тернопільською районної державною нотаріальною конторою 12 квітня 2000 року на 1/2 частку спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що належав померлому ОСОБА_10 Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_8 державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори 18 лютого 2008 року на 1/12 частку спадкового майна. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори 29 липня 2013 року на 5/12 часток спірного житлового будинку з надвірними спорудами, який належав померлому ОСОБА_10 Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 у праві спільної власності на житловий будинок становила - 1/6. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право власності на 1/6 частку за кожним у праві власності на спірний житловий будинок.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в особі представника - ОСОБА_9, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановами Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 та від 25 травня 1990 року № 69, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що станом на 15 квітня 1991 року (введення в дію Закону України «Про власність») спірний житловий будинок відносився до колгоспного двору.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_10, який працював у колгоспі, у 1986 році вийшов на пенсію, а тому господарство перейшло до групи господарств робітників, безпідставні, оскільки при виході на пенсію господарства пенсіонерів відносяться до тієї суспільної групи, до якої вони відносились до переходу на пенсію.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану представником - ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта