АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1303/15 Головуючий 1 інстанції - Ганенко Т.С.
Справа № 2036/2-1003/11 Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

30.05.2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 23.04.2008 року між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №6/4/2008/840-К/388, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в сумі 197 607,60 доларів США на строк до 10.04.2028 року зі сплатою 13,59 % річних, а відповідач прийняти ці кошти та сплачувати платежі у розмірах і в строки вказані у даному договорі. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти, а відповідач в свою чергу умови договору не виконав, в наслідок чого утворилася заборгованість станом на 27.03.2014 року у загальному розмірі 314 860,07 дол. США та 172 961,87 грн. Крім того, 23.04.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором, ПАТ КБ "Надра" був укладений договір поруки №6/4/2008/840/П/389, згідно якого ОСОБА_2 поручається перед ПАТ КБ "Надра" за належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. З урахуванням наведеного, суму заборгованості позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра", заборгованість за кредитним договором №6/4/2008/840-К/388 від 23.04.2008 року у сумі 314 860 дол. 07 центів США та 172 961 (сто сімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят одна) грн. 87 коп. а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове рішення, яким визнати кредитний договір недійсним. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що кредитний договір було укладено з порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому є підстави для визнання його недійсним.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язань настають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, що 23.04.2008 року між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №6/4/2008/840-К/388, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в сумі 197607,60 доларів США на строк до 10.04.2028 року зі сплатою 13,59 % річних, а відповідач прийняти ці кошти та сплачувати платежі у розмірі і строки вказані у даному договорі.

Позивач свої зобов'язання по виконанню кредитного договору виконав, надавши кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу банку на підстави заяви про видачу готівки № -1 від 23.04.2008 року.

Відповідно до п.п. 4.3.2 Договору відповідач зобов'язався суворо дотримуватись положень цього договору. Згідно п. 4.3.3 відповідач зобов'язаний сплачувати платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 3.3.2, 3.3.3 цього договору.

У випадку прострочення відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань, відповідачем щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.п. 4.3.5 цього договору, відповідач сплачує пеню банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1), у разі порушення відповідачем вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.6, 4.3.8, 4.3.9 цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього Договору, за кожен випадок.

Внаслідок прострочення виконання зобов'язання відповідачем, утворилась заборгованість станом на 27.03.2014 року у загальному розмірі 314 860,07 дол. США та 172 961,87 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 191 829,30 дол. США; заборгованості по відсоткам - 123 030,77 дол. США; заборгованості по пені - 172 961,87 грн., що за курсом НБУ станом на 27.03.2014 року складає 16206,92 дол. США.

Вказана сума заборгованості підтверджена відповідними розрахунками.

Заперечуючи проти первісного позову, відповідач посилався на те, що кредитний договір було укладено з порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому є підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

З роз*яснень викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням, у тому числі, процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Позивач з указаними умовами погодився, про що свідчить підписання ним кредитного договору на кожному його аркуші.

Суд першої інстанції повно і правильно з*ясувавши обставини справи та застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково вирішив питання про солідарне стягнення з відповідачів судового збору в сумі 3441 грн.

Так, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви ПАТ КБ «Надра» сплачено 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи наведене, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по 910 грн. з кожного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 листопада 2014 року змінити в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" понесені судові витрати по 910 грн. з кожного.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -