У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

секретар - Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 08 жовтня 2014 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_4 в липні 2014 р.

Просила поновити строк позовної давності як пропущений із поважних причин (а.с.52-53) і стягнути з відповідачки на свою користь 436123 грн. боргу за договором позики від 15.10.2010 р.

На обґрунтування зазначала, що 15.10.2010 р. її чоловік - ОСОБА_5, уклав із ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір позики на суму 337410 грн. терміном по 15.11.2010 р. Однак, відповідачка взятих на себе договірних зобов'язань не виконала дотепер. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер, а вона є єдиним спадкоємцем усього належного йому майна.

Рішенням Виноградівського районного суду від 08.10.14 р. у позові відмовлено за пропуском строку позовної давності (а.с.60-63).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів і безпідставне застосування строку позовної давності.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_6, не визнала скарги та просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив із пропуску позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Установлено, що 15.10.2010 р. ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уклали договір позики, згідно з яким позикодавець ОСОБА_5 передав, а позичальник ОСОБА_4 прийняла у власність грошову суму в розмірі 337410 грн., яку зобов'язалася повернути готівкою у строк до 15.11.2010 р. (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2014 р. спадкоємицею указаного в цьому свідоцтві майна (житлового будинку АДРЕСА_1) є ОСОБА_3 (а.с.9).

Узятих на себе зобов'язань за договором позики ОСОБА_4 не виконала дотепер, що нею по суті не заперечується.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачкою умов договору позики, що призвело до його невиконання.

Указаний висновок не переглядається, оскільки відповідачкою в апеляційному порядку не оскаржений.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться по суті до питання позовної давності, спростовуються фактичними матеріалами справи та нормами матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 256, 257, 261 ч.1, ч.5, 262, 266, 267 ч.ч.3-5 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки перебіг позовної давності розпочався 16.11.2010 р., то повинен був закінчитися 15.11.2013 р., однак у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 (позикодавця) і моментом появи у ОСОБА_3 права на спадщину такий закінчився 17.05.2014 р. Позов пред'явлений 24.07.2014 р. Поважних причин пропуску строку не встановлено.

02.10.2014 р. (під час розгляду справи в суді першої інстанції) ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 письмово заявив про застосування строків позовної давності (а.с.42).

Твердження апелянта, що строк позовної давності розпочався із 09.07.2014 р., коли вона знайшла вдома оригінал договору позики, є необґрунтованим. Як видно з матеріалів справи, позивачка знала про договір позики з моменту його укладення.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Виноградівського районного суду від 08 жовтня 2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: