Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/198/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

18.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Голованя А.М., Гайсюка О.В.

за участю секретаря - Кечкіна А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Перший діалог» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2014 року кредитна спілка «Перший діалог» звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 1 372 800 грн. 95 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між кредитною спілкою «Перший діалог» (ділі за текстом КС «Перший діалог» або позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 986 від 28 листопада 2007 року, за яким кредитна спілка надала відповідачу по справі кредит в сумі 206 115 грн. строком на один рік. Розмір відсоткової ставки за користуванням кредитом становить 42 % річних. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користуванням в обумовлені договором строки, у відповідності до графіку погашення, але виконував їх частково, що спричинило утворення заборгованості, яка станом на 18 липня 2014 року складала 1 372 800 грн. 95 коп., з яких: 199 830 грн. - заборгованість за кредитом, 808 281 грн. 20 коп. - сума несплачених подвійних відсотків, 364 689 грн. 75 коп. - нарахована пеня.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь КС «Перший діалог» заборгованість в сумі 1 382 800 грн. 95 коп. та судові витрати по справі в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього борг за кредитним договором № 968 від 28 листопада 2007 року на користь КС «Перший діалог» в сумі 554 269 грн. 26 коп. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, крім того не повно з'ясовано всі обставини справи, які мають істотне значення. Зокрема зазначає, що подвійні відтоки та пеня є неправомірними та перевищують майже в 6 разів суму обновного боргу. Крім того, на час розгляду справи відповідач отримував заробітну плату у розмірі 1137 грн., будь-якого майна не має. Не зважаючи на ці обставини та заяви його представника до суду про зменшення неустойки, всупереч вимогам ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції не зменшив її розмір. Суд також не скористався своїм правом на зменшення розміру збитків та неустойки на підставі ст. 616 ЦК України. Він погоджується з розміром його заборгованості по кредиту у сумі 199 830 грн., але вважає, що позивач мав нараховувати проценти не у подвійному розмірі, а в розмірі 42% річних, як то передбачено п. 3.1. договору. За його розрахунком загальна сума процентів за сім років користування кредитом мала становити 605 978 грн. 10 коп. З урахуванням сплачених ним процентів у сумі 251 538 грн. 84 коп. сума заборгованості за цим видом платежу має становити 354 439 грн. 26 коп. Умови договору щодо встановлення компенсації в разі невиконання позичальникам умов договору, яка становить понад 50 % вартості продукції, є несправедливими на підставі п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач особисто в судове засідання не з'явився.

Його представник - ОСОБА_3, у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу і надала пояснення про те, що відповідач вважає подвійний розмір нарахованих йому процентів неустойкою, яка за рішенням суду може бути зменшена. Відповідач має невеликий заробіток, проте доказів свого майнового стану до суду першої інстанції він не подавав, хоч перешкод у цьому для нього не було. До суду апеляційної інстанції відповідні докази ним також не подаються. Наполягає на тому, що сума боргу підлягає зменшенню згідно зробленого відповідачем розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача Кисляченко О.Б. заперечила проти доводів апеляційної скарги, та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вона пояснила, що позивач вживав заходів щодо добровільного вирішення спору, проте відповідач погано йде на перемовини щодо врегулювання спору, уникає їх. Вона також надала пояснення суду про те, що кредит було надано відповідачу за рахунок коштів залучених КС «Перший діалог» в якості внесків членів спілки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28 листопада 2007 року між КС «Перший діалог» на ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 986, згідно умов якого позивач по справі надав відповідачу кредит в сумі 206 115 грн. строком на 12 (дванадцять) місяців, тобто, з 28 листопада 2007 року до 28 листопада 2008 року включно (а.с. 4). Позичальник в свою чергу зобов'язувався в строк та на умовах вказаного договору повернути зазначені кошти і сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % щомісячно за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту (п. 3.1 кредитного договору). Базою для нарахування відсотків є основна сума виданого кредиту.

Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що при порушення строків сплати кредиту та (або) процентів більше ніж на 3 (три) дні, процентна ставка вказана в п. 3.1. подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

Тобто у випадку невиконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту відсоткова ставка збільшується до 84% річних. При цьому сторони не обумовили підвищення процентів у такому випадку укладенням додаткових угод.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строку розрахунку позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% за день прострочення від залишкової суми кредиту.

Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору при порушенні позичальником графіка погашення кредитну, більше ніж на 5 (п'ять) днів, встановлюється подвійна відсоткова ставка від основної відсоткової ставки, зазначеної в п. 3.1 даного договору за прострочення за кредитом.

Згідно п. 8.3. кредитного договору та відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України сторони погодили збільшення позовної давності до вимог, які виникають з договору до 10 років.

Згідно Додатку №1 до кредитного договору № 986 від 28 листопада 2007 року, який являє собою графік погашення кредиту, ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати на користь КС «Перший діалог» щомісячно, до 28 числа кожного місяця, по 24 390 грн. 28 коп., що включає частину кредиту та нараховані проценти, починаючи з грудня 2007 року по листопад 2008 року.

На виконання умов договору кредиту КС «Перший діалог» надала ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 206 115,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №1557 від 28 листопада 2007 року, котрий підписаний відповідачем (а.с. 9).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, а саме порушив графік погашення кредиту та процентів, сплативши за весь період користування кредитом 6 258 грн. в рахунок повернення кредиту та 257 823 грн. 84 коп. в рахунок сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 47, 48). При цьому остання сплата відповідачем по кредиту проведена 25 березня 2014 року, що підтверджується прибутковим касовим ордером №149 від 25 березня 2014 року (а.с. 15).

Станом на 18 травня 2012 року ОСОБА_2 визнав свій борг по кредитному договору № 986 від 28 листопада 2007 року, надавши позивачу письмове зобов'язання (а.с. 17) в якому вказав, що його борг за кредитом, без урахування процентів, та зобов'язався сплатити її рівними частинами до 31 грудня 2012 року, а у разі несплати - зобов'язався погасити всі нараховані відсотки та штрафні санкції в повному обсязі.

За розрахунком позивача заборгованість станом на 18 липня 2014 року складає 1 372 800,95 грн., з яких: 199 830,00 грн. - заборгованість за кредитом, 808 281,20 грн. - сума несплачених подвійних відсотків, 364 689,75 грн. - пеня, нарахована за 365 днів до часу звернення з позовом (а.с. 16, 47-48).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту становить 199 830 грн. і її розмір сторонами визнається.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 47, 48), відповідач не дотримувався графіку сплати кредиту та процентів, який встановлений додатком № 1 до кредитного договору від 28 листопада 2007 року № 986. Так у грудні 2007 року, січні та березні 2008 року відповідач взагалі не сплачував чергові платежі, а в лютому 2008 року та з березня 2008 року по липень 2008 року - сплатив частково: у лютому 2008 року - 2523 грн. 42 коп., у квітні 2008 року - 11018 грн. 88 коп., у травні 2008 року - 22861 грн. 32 коп., у червні 2008 року - 10873 грн. 73 коп., у липні 2008 року - 11067 грн. 33 коп. Однак, згідно графіку погашення кредиту, загальний розмір щомісячного платежу по кредиту, який включає в себе частину суми кредиту та нараховані проценти, мав становити 24390 грн. 28 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором та відповідно до п. 3.6., 7.2. кредитного договору від 28 листопада 2007 року № 986, якими передбачено подвоєння процентної ставки, визначеної п. 3.1. договору, у зв'язку з порушенням відповідачем по справі строків сплати кредиту та (або) процентів на весь період прострочення, з серпня місяця 2008 року позивач нараховував відповідачу проценти за користування кредитом у розмірі 7 % на місяць, що становить 84 % річних.

Суд першої інстанції врахував умови кредитного договору та наданий позивачем розрахунок заборгованості а також те, що в подальшому відповідач також порушував графік сплати кредиту та процентів, прострочену заборгованість не сплатив, до кінцевого строку повернення, тобто до 28 листопада 2008 року, кредит не повернув і продовжує користуватися ним.

На підставі цього суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність збільшення (подвоєння) відповідачем процентної ставки за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності обрахування процентів за користування кредитом за період прострочення за ставкою передбаченою п. 3.1. кредитного договору - 3,5% на місяць (42% річних) є безпідставними та суперечать змісту кредитного договору, умови якого є обов'язковими для сторонами (ст. 629 ЦК України) оскільки сторони під час укладення договору погодили підстави для можливого підвищення процентів за користування кредитом, розмір такого підвищення та період на який воно застосовується.

Посилання відповідача на недійсність умов договору щодо збільшення процентної ставки на підставі п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в наслідок їх несправедливості, є необґрунтованим.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживчим непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних положень закону вказує на те, що вони не поширюються на умови кредитного договору про зміну процентної ставки, а отже такі умови не являються несправедливими.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача та його представника про те, що передбачене кредитним договором подвоєння процентної ставки являється неустойкою так, як відповідно до змісту п. 3.6., 7.2. договору від 28 листопада 2007 року № 986 передбачено збільшення плати за користування кредитом, яка встановлена п. 3.1. цього договору.

Окрема та одночасна сплата процентів на підставі п. 3.1. та процентів у подвійному розмірі на підставі п. 3.6. і 7.2. договором не передбачено.

Крім того, передбачена п. 3.6., 7.2. кредитного договору подвійна процентна ставка нараховується на всю суму неповерненого кредиту, а не лише на прострочену суму. Відповідно ж до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто пеня не нараховуються на суму грошового зобов'язання, строк виконання якого не настав.

Натомість неустойка у формі пені за порушення позичальником (відповідачем по справі) строків розрахунків у розмірі 0,5% за кожен день прострочення від залишкової суми кредиту встановлена п. 7.1. кредитного договору.

Отже суд першої інстанції правомірно вважав нараховані відповідачу проценти, як плату за користування кредитом, а не неустойкою.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом першої інстанції приписів ст. 616 ЦК України згідно яких у разі, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Таким чином суд має право зменшити розмір збитків та неустойки за наявності вини (умислу або необережності) кредитора. Проте в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б вказували на винність позивача, що спричинило порушення зобов'язання відповідачем або сприяло збільшенню збитків, чи перешкоджало їх зменшенню.

Отже суд першої інстанції не встановив підстав для застосування ст. 616 ЦК України, а тому й не застосував її норми.

Пред'являючи вимоги про стягнення пені, позивач обчислив її розмір виходячи з суми невиконаного в строк зобов'язання, розміру пені, який встановлений п. 7.1. договору та за 365 днів, які передували пред'явленню позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно змісту роз'яснень, наданих в п.27 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише … до відсотків, які нараховуються як неустойка... При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 сплатив лише 6 258,00 грн. по кредиту та 257 823 грн. 84 коп. по відсоткам. Водночас розмір завданих невиконанням відповідачем зобов'язань становить 1 008 111 грн. 20 коп. (складається із заборгованості по кредиту - 119 830 грн. і заборгованості по процентах - 808 281 грн. 20 коп.). Розмір нарахованої неустойки становить 364 689 грн. 75 коп., що не перевищує розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги, щодо скрутного майнового стану відповідача, а саме розміру заробітної плати в сумі 1137 грн. та відсутності інших доходів і активів, не знаходить свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які довідки на їх підтвердження. При цьому суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції роз'яснювали присутньому в судових засіданнях представнику відповідача право надавати суду докази на підтвердження своїх заперечень на позов та обов'язок доказування, проте відповідач доказів щодо його майнового стану не подав.

У зв'язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що підстави, передбачені ч.3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру неустойки відсутні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вказану вимогу позивача.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріально та процесуального права і доводи апеляційної скарги цього не спростовують тому, відповідно до ст. 308 ЦК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: