Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/793/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку виховання та місця проживання малолітньої дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку виховання та місця проживання малолітньої дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про встановлення порядку виховання та місця проживання малолітньої дитини.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку виховання та місця проживання малолітньої дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом було безпідставно відмовлено в клопотанні про допит свідків, про проведення психологічного дослідження кожного з батьків та малолітньої дитини. Судом не взято до уваги те, що Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, встановлено, що у будинку позивача санітарно-гігієнічні умови відповідають вимогам в 1 житловій кімнаті, решта - ремонт, будинок розділений на дві частини, де окрім позивача та її батьків проживає брат позивача з родиною, що не заперечувалось позивачем.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 19 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року шлюб сторін був розірваний.

З кінця грудня 2013 року сторони проживають окремо згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина не дійшли, на даний час син проживає з відповідачем, який, зі слів позивача, дитину утримує насильно та не дозволяє бачитися з матір'ю.

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання: АДРЕСА_2 та встановити батьку ОСОБА_2 зустрічі з малолітнім сином щосуботи та неділі з 11-00 до 18-00 по місцю фактичного проживання сина. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що з кінця грудня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, останній забрав у неї сина і не дозволяє з ним бачитися, на даний час позивач фактично позбавлена можливості виховання сина. В 2014 році вона лише декілька разів бачила сина, при цьому побачення мають нерегулярний характер і не більше 1-2 годин раз на тиждень або в два тижні.. При зустрічах син плаче, проситься до мами, а відповідач із застосуванням фізичного примусу та фізичного насильства не дає такої можливості. Позивач, як маги дитини, хоче виховувати свого сина, піклуватись про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, надати дитині належний, повноцінний догляд та виховання і має всі належні для цього можливості. Вона разом зі своїми батьками проживає в приватному будинку в м. Обухів, по вул. Київській, 43, загальною площею 300 кв.м , в якому створені всі належні умови для проживання сина. Натомість відповідач не має власногожитла, проживає зі своїми батьками в маленькій орендованій квартирі по вул. Г.Наумова, 23-в і м. Києві, житлово-побутові та санітарні умови якої не відповідають вимогам для повноцінного розвитку малолітнього сина. Ніяких виняткових обставин для того, щоб відібрати у неї власного сина не має, вона не зловживає спиртними напоями, наркотичними чи психотропними препаратами, має постійне місце роботи, працює на посаді менеджера зі збуту продукції в ТОВ «Електрон-прилад» з окладом 2 900 грн, що дає можливість належно утримувати дитину. Матеріально-побутові умови для спільного проживання та належного утримання сина у неї є. За місцем фактичного проживання позивача син може відвідувати дитячий садок «Черешенька».

Відповідач не займається належним вихованням сина, не цікавиться його здоров'ям. Відповідач емоційно не врівноважений та схильний до фізичних обрах, неодноразово застосовував по відношенню до неї та сина фізичну силу, у зв'язку з чим позивач зверталася до правоохоронних органів, прокуратури.

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 Свої вимоги обґрунтовував тим, що спільне життя з позивачкою за первісним позовом не склалося внаслідок різних поглядів на життя, ведення спільного господарства, морально-етичних цінностей, постійні суперечки негативно впливали на розвиток та емоційній стан дитини. 30 грудня 2013 року позивач втекла з дому, залишивши хворого сина на матір відповідача, і з цього часу син проживає з відповідачем та його батьками. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з батьком, а не матір'ю, оскільки він має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнили гармонійний розвиток її особисті в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач не має достатнього постійного доходу та не може забезпечити належні умови для нормального розвитку дитини. Батьки відповідача мають сили бажання доглядати за внуком доки батька немає вдома. Протягом всього часу дитина виявляє бажання жити разом з батьком у зв'язку з тим, що дуже прив'язана до батька. Вважає, що перебування сина у позивача негативно впливатиме на його виховання та здоров'я.

Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, направив до суду лист, в якому підтримав висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 червня 2014 року, згідно з яким Орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з матір'ю, враховуючи вік дитини, необхідність догляду матері, наявність у неї належних умов для утримання, проживання, виховання та розвитку дитини, є доцільним та відповідає інтересам дитини.

При цьому судом враховано, що позивач за місцем свого проживання має всі належні умови для проживання, навчання та відпочинку сина, що встановлено актом обстеження житлових умов від 30 січня 2014 року, складеного Службою у справах дітей Обухівської райдержадміністрації (а.с17-18). Натомість відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження створення сину належних житлово-побутових умов для його проживання з відповідачем, який проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 або з батьками. Також враховано висновок

Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 липня 2014 року визначив за доцільне проживання сина сторін з матір'ю (а.с.51-52).

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків для спростовування обвинувачень позивача у погрозах застосування фізичного насильства, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що ці обставини не є предметом розгляду у даній справі.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в будинку, де проживає позивач, відсутні умови для проживання дитини, оскільки ці доводи спростовуються відомостями, що містяться в акті обстеження житлових умов від 30 січня 2014 року, складеного Службою у справах дітей Обухівської райдержадміністрації, а також в акті обстеження житлово-побутових умов від 11 лютого 2015 року, складеному тим же органом, що був досліджений апеляційним судом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про проведення психологічного дослідження кожного з батьків та дитини, та вважає, що проведення такого дослідження з урахуванням віку дитини та взаємовідносин, що склалися між сторонами, було б недоцільним та не відповідало б інтересам дитини. Крім того, відповідачем не було надано висновку органу опіки та піклування або висновку психолога щодо доцільності проживання сина разом з батьком.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: