Справа № 456/3470/14-ц
Провадження № 2/456/166/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"02" лютого 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 145,40 кв.м., житловою площею 64,0 кв.м. шляхом передачі права власності на вказане майно, припинити право власності відповідача на зазначене майно, визнавши право власності на таке майно за позивачем, виселити відповідача та всіх інших мешканців з цього житла, витребувати від останньої правовстановлюючі документи на спірну квартиру. В обґрунтування позову покликається на те, що 29.11.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № , згідно якого відповідач на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримала кредит у розмірі 101 782 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,90% річних з кінцевим терміном повернення до 25.11.2037 року. Відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак, своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 07.07.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 1 769 900, 91 грн., яка відповідачем погашена не була. Окрім цього, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із відповідачем 29.11.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 1513. Згідно даного договору відповідач надала в забезпечення банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 145,40 кв.м., житловою площею 64 кв.м., яка належить відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2007 року. Згідно умов вказаного договору іпотеки за невиконання або неналежне виконання позичальником умов договору кредиту, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців. Окрім цього, звернув увагу, що 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, а тому до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідач неодноразово повідомлялася позивачем про необхідність виконання своїх кредитних зобов'язань, необхідність звільнення квартири, переданої в іпотеку, та необхідність передання правовстановлюючих документів на це житло, однак такі звернення позивача залишились без відповідного реагування з боку відповідача.

В судове засідання представник позивача Заставна О.В., яка діє на підставі довіреності від 01.07.2014 року, не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить його задоволити, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду пояснення, в яких просить справу розглянути у відсутності представника третьої особи та зазначив, що у разі набрання законної сили рішенням суду про визнання права власності на нерухоме майно за позивачем, таке рішення є підставою для подальшої державної реєстрації права власності на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 17.10.2013 р. № 868, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами /а.с.58-61/, а тому, право вимоги за спірними кредитним договором № 0 від 29.11.2007 року та договором іпотеки від 29.11.2007 року в повному обсязі перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 101 782 доларів США, який зобов'язалася повернути у повному обсязі в строк до 25.11.2037 року зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом /а.с.12-25/.

Додатковою угодою №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року внесено зміни щодо строків виконання зобов'язання /а.с.26/.

Додатковою угодою №2 від 27.03.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року внесено зміни щодо строків виконання зобов'язання /а.с.27/.

Додатковою угодою до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року внесено зміни щодо графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту /а.с.28/.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 29.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 145,4 кв.м., житловою площею 64 кв.м. /а.с.29-32/, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 29.11.2007 року /а.с.47-48/.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порядок розрахунків відповідача ОСОБА_1 встановлений графіками погашення кредиту та відсотків, які є невід'ємною частиною кредитного договору /а.с.18-25/.

Долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором кредиту /а.с.36/ встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 0 від 29.11.2007 року, у зв'язку з чим в неї станом на 07.07.2014р. виникла заборгованість на суму: 96 303,96 доларів США - заборгованість за кредитом; 53 884,86 доларів США -заборгованість по процентам за користування кредитом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, на підставі наведених норм закону, та враховуючи предмет договору купівлі - продажу квартири від 29.11.2007 р. та предмет договору іпотеки від 29.11.2007 р., яким є квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 145,4 кв.м., житлова площа - 64,0 кв.м., спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, який надано в іноземній валюті, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки загальна площа нерухомого майна перевищує 140 кв.м., а тому суд приходить до висновку про можливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті.

Окрім цього, згідно із ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Пунктом 5.2.1. договору іпотеки від 29.11.2007 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" /а.с.31/.

Згідно із ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно із ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно із ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Пунктом п.43 вищевказаної Постанови передбачено, що за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, суд ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Окрім цього, за змістом ст. ст. 19, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", зареєстроване за іпотекодавцем право власності на предмет іпотеки, яке не припинене, може слугувати підставою для відмови у реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Слід зазначити, що для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем необхідні оригінали правовстановлюючих документів, що передбачено Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", а тому підлягає до задоволення і вимога позивача про витребування від відповідача технічного паспорту та правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.

Таким чином, суд вважає, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, у ПАТ «Дельта Банк» виникло право на захист свої порушених прав, а тому є підстави для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, припинення права власності відповідача на предмет іпотеки та виселення відповідача з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, а також витребування від відповідача правовстановлюючих документів на дане приміщення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3 897 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.41 Конституції України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 109 ЖК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 526, 527, 530, 575, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 19, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ст.ст. 33, 35, 38, 39, 40, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволити.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №0 від 29.11.2007 року в сумі 1 769 900 грн. 91 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 29.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_2, реєстровий № 1513, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 145,40 кв.м., житловою площею 64,0 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 145,40 кв.м., житловою площею 64,0 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 на це майно, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2.

Витребувати від ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 та передати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» технічний паспорт та правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 897 /три тисячі вісімсот дев'яносто сім/ грн. 60 коп. сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. Л. Бучківська