АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/7873/15 Головуючий 1-ї інстанції Задорожний М.І.
Справа № 2-638/9501/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : сімейне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та інфляційних за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та інфляційних за прострочення сплати аліментів в сумі 10 939,95 грн., а також судових витрат - 243,60 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, щомісяця у розмірі ? прибутку відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За період з 01 червня 2012 року по 01 квітня 2015 року заборгованість по аліментам склала 15 021,75 грн., у зв'язку з чим загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за цей період склала 4 735,83 грн. та нараховані інфляційні, що склали 6 204,12 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечувала.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення цього питання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та інфляційних за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини утворилась за відсутності вини відповідача ОСОБА_2

Проте із зазначеним висновком суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, щомісячно на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільного сина, починаючи з 27 вересня 2007 року і до досягнення нею повноліття.(а.с. 17)

З довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, виданої відділом державної виконавчої служби вбачається , що станом на 29 серпня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 становить 35 428,86 грн. (а.с.4-5).

За період із вересня 2014 року по березень 2015 року ОСОБА_2 надав державному виконавцю квитанції про часткову сплату аліментів на суму 1 926 грн.

З довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, виданої відділом державної виконавчої служби 01.04.2015 року вбачається , що станом на цей час заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 становить 33 226,61 грн. (а.с.6).

03 квітня 2015 року ОСОБА_2 сплатив заборгованість по аліментам у сумі 33 226,61 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені за несплачені аліменти, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини утворилась за відсутності вини відповідача ОСОБА_2

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що будь-яких доказів того, що заборгованість по аліментам утворилась по незалежним від боржника причинам, матеріали справи не містять.

Посилання представника відповідача про те, що про рішення суду, яким з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина, йому стало відомо тільки у березні 2015 року є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Так із довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, виданої відділом державної виконавчої служби вбачається, що ОСОБА_2 почав сплачувати аліменти з лютого 2013 року (а.с.4-5).

Крім того, із письмових заперечень на позов відповідача ОСОБА_2, підписаних його представником за дорученням ОСОБА_5, вбачається, що про існування рішення суду про стягнення аліментів йому стало відомо у 2013 році, а всю заборгованість по аліментам він погасив тільки у квітні 2015 року, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Пеня нараховується на суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення.

Судова колегія погоджується з розрахунком пені наданим ОСОБА_1 (а.с. 2), оскільки останній відповідає вимогами ст. 196 СК України та правовими позиціями, які висловлені Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14 та постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Розрахунок пені здійснено виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до 01 квітня 2015 року, підсумовано розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначено її загальну суму 4 735,83 грн.

Під час апеляційного розгляду справи представником відповідача не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе задовольнити частково апеляційну скаргу, та стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2012 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 4 735,83 грн.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 735,83 грн. (чотири тисячі сімсот тридцять пять грн. 83 коп.) неустойку (пені) за прострочення сплати аліментів.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді