АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/715/13-ц Номер провадження 22-ц/786/442/15Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивачки - адвоката ОСОБА_2, представника Новосанжарської РДА - Гамова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Укрсельхозпром» про визнання договору міни земельних ділянок недійсними, повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,-

треті особи: Малоперещепинська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, Новосанжарська районна державна адміністрація Полтавської області, відділ Держземагенства у Новосанжарському районі Полтавської області, приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом. Зазначала, що їй на праві приватної власності їй належала земельна ділянка площею 4,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. У 2002 році, знаходячись в тяжкому матеріальному стані, пов»язаному з лікуванням, погодившись на пропозицію ОСОБА_8, одержала від останнього 2600 грн. в рахунок плати за оренду її земельної ділянки строком на 10 років. Того ж дня разом з іншими односельцями у приватного нотаріуса в м.Полтаві посвідчила довіреність , як стало відомо пізніше, на обмін земельних ділянок. У 2012 році через десять років після передачі в оренду земельної ділянки при з»ясуванні причин несплати орендної плати, довідалася, що від її імені ОСОБА_8 уклав з товариством «Укрсельхозпром» договір міни, відповідно до якого вона обміняла належну їй земельну ділянку площею, 4,13 га на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Оскільки Земельним Кодексом України, п.15 Перехідних положень встановлено мораторій щодо відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тому вказаний договір міни та державний акт на земельну ділянку на ім»я відповідача має бути визнаний недійсним, а земельна ділянка підлягає поверненню їй із чужого незаконного володіння.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року в позові відмовлено у зв»язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, прохала рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Не погоджуючись з висновком місцевого суду про пропуск нею строку позовної давності, посилалася на те, що про порушення свого права власності дізналася у червні 2012 року, коли отримала від землевпорядника Малоперещепинської сільської ради копію договорі міни, укладеного від її імені ОСОБА_8 Ці обставини підтвердили допитані в суді свідки. Тому саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності.

Вважає, що судом не дана належна оцінка тим обставинам, що договір міни підписаний ОСОБА_8, який не передав їй оригінал договору та не повідомив про його укладення. Крім того, суд не врахував ті обставини, що вона є інвалідом, проживає в с.Мала Перещепина, ніколи не була в Дніпропетровській області, немає там нерухомості, ніколи не користувалася земельною ділянкою площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 яка їй не передавалася.

У судовому засіданні встановлено, що власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_7, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ДП №062789 від 10.09.2009 року. В цьому акті зазначено, що ОСОБА_9 набула права власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2003 року.

Договір міни є недійсним, оскільки суперечить пункту 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України, яким встановлено мораторій відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2002 року між ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром», від імені якого діяла Лозова О.М. на підставі доручення, посвідченого 09.09.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, та позивачкою ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_8 на підставі доручення, посвідченого 06.09.2002 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, укладено договір міни земельних ділянок. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 по р.№ 2593.

Відповідно до умов цього договору позивач обміняла належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,13 га, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на земельну ділянку 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку./ а.с.10 т.1/

На підставі вказаного договору міни відповідач ТОВ ВКФ «Уксельхозпром» одержав Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку площею 4,13 га від 07.02.2008 року серія ПЛ №210658./а.с.17/

Відповідно до ст.241 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Статтею 242 ЦК УРСР встановлено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає із змісту відносин сторін.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, яка діяла на час укладення договору міни, недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

За змістом статей 110,111 ЗК України в редакції, яка діяла на момент укладення договору міни, на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Право на земельну ділянку може бути обмежено законом або договором шляхом встановлення заборони на продаж або інше відчуження певним особам протягом установленого строку.

Пунктом 15 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Отже, враховуючи викладені норми цивільного та земельного права, правильним є висновок районного суду про те, що виключення щодо заборони відчуження земельних ділянок в термін до 01.01.2005 року стосується лише для договорів міни, за якими відбувається обмін однієї земельної ділянки сільськогосподарського призначення на іншу також цільового призначення. Оскільки відповідно до оспорюваного позивачкою договору проведено обмін не рівнозначних, як за своїм призначенням, так і за розміром земельних ділянок, тому відповідно до ост.48 ЦК УРСР позовні вимоги ОСОБА_4 є обгрунтованими.

В той же час, визнавши наявними підстави визнання недійсності договору міни земельних ділянок, місцевий суд без належної оцінки обставин, якими позивачка обґрунтовувала позовні вимоги, зробив помилковий висновок, що остання пропустила строк позовної давності.

Посилаючись на норми пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статей 71,76 ЦК Української РСР, місцевий суд вважав, що у ОСОБА_4 право на звернення до суду з позовом виникло з часу закінчення строку дії доручення 06.03.2003 року. Після закінчення строку дії доручення вона мала право вимагати від уповноваженого нею на укладення договору міни ОСОБА_8 звіт про виконання доручення та відповідні правовстановлюючі документи на набуту земельну ділянку. Тому районний суд зробив висновок, що саме з часу закінчення строку дії доручення ОСОБА_4 повинна була дізнатися про порушення свого права і саме з цієї дати бере початок перебіг трьохрічного строку позовної давності .

Колегія суддів з такими висновками районного суду не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з доручення від 06.09.2002 року, на підставі якого ОСОБА_8 від імені ОСОБА_4 обміняв спірну земельну ділянку, вказане доручення не містить всіх необхідних відомостей щодо земельної ділянки, на відчуження якої він уповноважувався. Враховуючи встановлений законом особливий режим права на відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, повноваження довіреній особі мали відповідати вимогам цього закону.

Позивачка у позові та своїх поясненнях зазначала про те, що дізналася про порушення свого права у 2012 році від голови Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Мазан В.В. та землевпорядника ОСОБА_12, які повідомили про договір обміну земельної ділянки та у червні 2012 року надали світлокопію цього договору. Тільки після цього вона дізналася, що взамін своєї земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,13 га мала одержати земельну ділянку площею 0,25 га в смт.Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, АДРЕСА_1 яку ніколи не отримувала.

Викладені позивачкою обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15., ОСОБА_14

Крім того, про необізнаність позивачки щодо укладення спірного договору міни та таким чином щодо порушення її права на земельну ділянку сільськогосподарського призначення - свідчить відсутність реєстрації її права на обміняну земельну ділянку, яка згідно даних управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області зареєстрована за гр.ОСОБА_7 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку , виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1677 від 05.08.2003р./а.с.88,89 т.1/

Відповідно до ст.256 ЦК України ( ст.71 ЦК Української РСР) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічна норма була закріплена в ст.76 ЦК Української РСР.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не порушила правила позовної давності та не пропустила строк звернення до суду з позовом про визнання договору міни земельних ділянок недійсним.

Враховуючи, що недійсність зазначеного договору в силу його невідповідності вимогам закону доведена, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» на користь держави судовий збір в сумі 730,80 грн. ( по 243,60грн. 3-х позовних вимоги немайнового характеру).

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ст.309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним договір міни земельних ділянок від 27 вересня 2002 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Укрсельхозпром» та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за №2593.

Визнати недійсним Державний акт серії ПЛ №210658 від 07.02.2008 року на право власності ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» на земельну ділянку площею 4,13 га, що знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційну фірму «Укрсельхозпром» повернути із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 4,13 га, яка розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Укрсельхозпром» на користь держави судовий збір в розмірі 730,80 грн.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної карги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя /підпис/ Л.І.Пилипчук

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук