Категорія 30Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянта, позивача ОСОБА_2, представників відповідачів Він-ницької обласної державної адміністрації Корбзаря О.Д., Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Боценка Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Вінницької обласної державної

адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби

України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до Вінницької облдержадміністрації про відшкоду-вання моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 жовтня 2001 року у нього виникло право на призначення йому пенсії за особливі заслуги перед Україною як депутату міської ради чотирьох скликань. З цього часу позивач не отримував вирішення свого питання відповідачем. 07 травня 2008 року ОСОБА_2 звернувся в комісію з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації з клопотанням про призначення йому згаданої пенсії, проте 26 травня 2008 року його клопотання було залишене без задоволення. Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2012 року визнано неправомірною відмову комісії з вста-новлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій облдерж-адміністрації у встановленні ОСОБА_2 такої пенсії у зв'язку з відсутністю у нього таких заслуг, зобов'язано її розглянути питання щодо встановлення йо-му пенсії за особливі заслуги перед Україною. На підставі даної судової поста-нови рішенням комісії від 06 серпня 2012 року ( протокол № 22 ) до призна-ченої ОСОБА_2 пенсії за віком встановлено надбавку в розмірі 20% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Не погоджуючись з таким рішенням комісії з встановлення пенсій за особливі за-слуги перед Україною, вважаючи що йому недонарахована та не виплачена від-повідна сума до пенсії, передбачена законом, ОСОБА_2 звернувся з позовом про відшкодування Вінницькою облдержадміністрацією матеріальної шкоди. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2013 ро-ку, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з роз-гляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, з Вінницької об-ласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 стягнуто майнову шкоду в розмірі 5841,30 гривні та судовий збір в сумі 90,61 гривень, дане рі-шення виконане Управлінням Державного казначейства у Вінницькій області в повному обсязі. Вважаючи, що таке систематичне прийняття неправомірних рішень органом державної виконавчої влади, його посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень свідчить про неповагу до його честі, гідності, завдало йому моральної шкоди, що полягає у душевних страж-даннях, погіршенні стану здоров'я, позивач просив суд стягнути на його ко-ристь моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень ( а. с. 1-4 ).

Ухвалою Вінницького міского суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року ( а. с. 58 ) на задоволення клопотання представника Вінницької облдерж-адміністрації до участі в справі в якості співвідповідача залучене Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено ( а. с. 69-72 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність, необгрунтованість рішення, його упередженість та несправедливість ( а. с. 73- 76 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявле-них в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга за-доволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період 1967-1975 років обирався де-путатом чотирьох скликань Бершадської міської ради Вінницької області. З 01 жовтня 2001 року йому була призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». 07 травня 2008 року позивач звернувся до голови комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Він-ницькій обласній державній адміністрації з клопотанням про призначення йому пенсії за особливі заслуги перед Україною. 26 травня 2008 року комісією з вста-новлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій облдерж-адміністрації його клопотання було залишене без задоволення у зв'язку з від-сутністю особливих заслуг перед Україною.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2012 ро-ку постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2008 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій облдержадміні-страції за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду Укра-їни у Вінницькій області, управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці про зобов'язання встановити пенсію за особливі заслуги пе-ред Україною, стягнення моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень було скасо-вано, ухвалено нову постанову, якою визнано відмову комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації у встановленні ОСОБА_2 пенсії за особливі заслуги перед Україною у зв'язку з відсутністю особливих заслуг перед Україною неправо-мірною. Зобов'язано комісію з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 пенсії за особливі заслуги перед Україною. В іншій частині позовних вимог відмовлено ( а. с. 8-10 ).

На підставі вказаної постанови Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2012 року рішенням комісії з встановлення пенсій за особливі за-слуги перед Україною при Вінницькій облдержадміністрації від 06 серпня 2014 року ( протокол № 22 ) позивачеві з 16 липня 2012 року встановлено пен-сію за особливі заслуги перед Україною за віком; до призначеної йому пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне стра-хування» встановлено надбавку згідно із Законом України «Про пенсії за особ-ливі заслуги перед Україною» у розмірі 20% від прожиткового мінімуму, визна-ченого для осіб, які втратили працездатність (а. с. 11). Зважаючи, що таку над-бавку позивачеві було встановлено з 16 липня 2012 року, а не з дня його звер-нення з відповідним клопотанням, ОСОБА_2 була недонарахована та неви-плачена певна сума до пенсії.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької обласної державної адміністра-ції, Вінницької міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, позов за-доволено частково: стягнуто з Вінницької облдержадміністрації на користь по-зивача матеріальну шкоду в розмірі 5841,30 гривні, у задоволенні решти позов-них вимог відмовлено ( а. с. 12-18, 19-21 ). Вказане рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 24 липня 2013 року виконане у повному обсязі Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, що не заперечується сторонами у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в даній справі, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем заяв-леної вимоги.

ОСОБА_2 посилався на систематичне прийняття відносно нього органом державної виконавчої влади, його посадовими і службовими особами при здійс-ненні владних повноважень неправомірних рішень, що, на його думку, свідчить про неповагу до його гідності та честі, чим йому завдана моральна шкода, яка проявилася у погіршенні стану здоров'я, душевних стражданнях та оцінена по-зивачем у 10 тисяч гривень.

Суд першої інстанції з врахуванням норм статей 23, 1167 ЦК України, роз'-яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 бе-резня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» щодо визначення правової природи моральної шкоди, підстав відповідальності за завдану моральну шкоду та визначення роз-міру її грошового відшкодування, дійшов висновку, що ОСОБА_2 не зазна-чено, в чому конкретно проявлялася неповага зі сторони відповідача, його пра-цівників до гідності, честі позивача. Суд критично оцінив медичні документи щодо стану здоров'я позивача, оскільки з огляду на його вік та зміст медичних записів не вбачається причинно-наслідковий зв'язок між погіршенням його ста-ну здоров'я та діями відповідача, вимушені зміни в житті позивача суд взагалі не знайшов доведеними.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що зневажливе ставлення та приниження його честі, гідності полягає у довготривалих систематичних непра-вомірних діях службових осіб органів державної виконавчої влади, які, порушу-ючи права позивача, перешкоджали у призначенні йому пенсії за особливі за-слуги перед Україною, як наслідок він зазнав фізичних та душевних страждань, що негативно вплинуло на здоров'я.

Відповідно до встановлених ст. 1167 ЦК України загальних підстав для пок-ладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необ-хідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Так, у своїй апеляційній скарзі апелянт, зазначаючи про завдання йому від-повідачем моральної шкоди, не наводить жодних доказів, які б достеменно вка-зували, що отримана ним моральна шкода завдана безпосередньо внаслідок протиправної поведінки відповідача, як, зокрема, не вказано і не доведено при-ниження його честі та гідності виконанням службових обов'язків посадовими особами органу державної виконавчої влади, а наведені апелянтом доводи не впливають на законість, правильність, справедливість ухваленого судом рішен-ня.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на той факт, що у відшкоду-ванні моральної шкоди, обгрунтовуваної ОСОБА_2 тими ж підставами, що й в даній справі, йому відмовлено постановою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2012 року ( а. с. 8-10 ), а уже 06 серпня 2012 року ко-місією з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною ( протокол № 22 ) ця судова постанова виконана. Тому фактично за період з 21 червня 2012 року завдання ОСОБА_2 моральної шкоди невирішенням питання про при-значення пенсії жа особливі заслуги перед Україною не мало місця.

Судом першої інстанції зроблено обгрунтований і вмотивований висновок про безпідставність позовних вимог. Суд вірно визначився у правовідносих, що склалися між сторонами у справі, застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Мотиви апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, не спро-стовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішен-ні, тому колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої ін-станції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК Ук-раїни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: