Провадження № 22ц/790/380/15 Головуючий 1-ї інстанції - Поліщук Т.В.
Справа № 643/9641/14-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Тичкової О.Ю., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої на її користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 85000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що 10 жовтня 2013 року передала відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 85000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти до 24 жовтня 2013 року, однак до теперішнього часу свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти позову, оскільки незгодна з сумою боргу. Факт складання власноруч розписки від 10 жовтня 2013 року не заперечувала та визнала.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 10 жовтня 2013 року у розмірі 85000 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в справі доказами, що 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 85000 грн. та відповідач зобов'язалась повернути вказані кошти 24 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою.

У судовому засіданні 06 листопада 2014 року сторони по справі визнали, що розписка від 10 жовтня 2013 року була написана ОСОБА_1 власноручно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 борг у розмірі 85000 грн. згідно умов розписки від 10 жовтня 2013 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не повернула грошові кошти відповідно до умов договору позики, оформленого розпискою від 10 жовтня 2013 року, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 85000 грн.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. З таким висновком суду погоджується і судова колегія.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було вжито заходів для з'ясування обставин по справі та не здійснено виклик свідків для дачі пояснень з приводу отримання та повернення грошових коштів, судова колегія оцінює критично та відхиляє. Пояснення свідків не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України з приводу спору щодо підтвердження факту отримання грошових коштів або погашення заборгованості за договорами позики. Не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Відповідно до ст. 57 ЦПК України такими доказами, зокрема, можуть бути письмові докази (різного роду документи, акти, листування службового або особистого характеру) і речові докази (зокрема звуко- та відеозаписи), висновки експертів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В матеріалах цивільної справи такі докази відсутні і до суду апеляційної інстанції вони також не надані. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що розписка від 10 жовтня 2013 року була написана під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги написаний власноручно позивачкою розрахунок кредитних коштів, є помилковими. В судовому засіданні 14 жовтня 2014 року відповідний розрахунок був наданий лише для огляду. В судовому засіданні 06 листопада 2014 року за наслідками розгляду питання про можливість приєднання до матеріалів справи відповідного розрахунку суд першої інстанції ухвалив повернути розрахунок кредитних коштів, оскільки останній не містить інформацію щодо предмета доказування. З розрахунку не вбачалось, що ОСОБА_1 здійснювалось погашення коштів ОСОБА_2 відповідно до розписки від 10 жовтня 2013 року.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про примушення судом першої інстанції клопотати відповідача про допит у якості свідка ОСОБА_2, то ці доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи (а.с. 26-27, 31-33).

Твердження апелянта щодо викривлення її пояснень у описовій частині судового рішення протирічать матеріалам справи. Вказані пояснення ОСОБА_1 надавала під час судового розгляду справи 06 листопада 2014 року. Крім того, будь-яких висновків вказаним поясненням мотивувальна частина рішення не містить. Під час судового розгляду справи взагалі не було встановлено, що апелянт здійснювала погашення заборгованості відповідно до розписки від 10 жовтня 2013 року.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -