РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05.03.2015 Франківський районний суд м.Львова

в складі : головуючого судді -Ванівського Ю.М.

при секретарі - Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Франківського відділу головного управління Державної санітарно - епідеміологічної служби у Львівській області про визнання права власності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення площею 97,9кв.м., яке позначене на поверховому плані під індексами: І площею 2,3 кв.м., II площею 6,9 кв.м., III площею 11,7 кв.м., IV площею 3,1 кв.м., V площею 17,3 кв.м., VI площею 16,1 кв.м., VII площею 17,9 кв.м., VIII площею 1,2 кв.м., IX площею 2,3 кв.м., X площею 9,5 кв.м., XI площею 3,4 кв.м., XII площею 3,6 кв.м., XIIІ площею 2,6 кв.м. в поверсі будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне нежитлове приміщення у 2002-му році було йому передане відповідачем в рахунок оплати за виконані ремонтні роботи в приміщеннях відповідача. Після отримання приміщення позивач провів в ньому ремонтні роботи та пристосував його під майстерню, яку використовує в підприємницькій діяльності.

У 2012р. позивач звертався до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо виготовлення копії технічного паспорта на вказане приміщення, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю в нього правовстановлюючих документів.

Позивач вважає, що набув права власності на вказане приміщення за набувальною давністю у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

На призначений час розгляду справи від позивача поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач явку представника в судове засідання повторно не забезпечив, жодних клопотань не подав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд керуючись ст. ст. 158, 224 ЦПК України розглянув справу заочно та встановив:

З листа Головного державного санітарного лікаря Радянського району м. Львова від 26.06.1980р. випливає надання відповідачу нажитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1.

На підставі акту приймання-передачі від 10.04.2002р. Санепідемстанція Франківського району м. Львова в рахунок оплати за виконання робіт по ремонту та заміні водопровідних, каналізаційних внутрішньобудинкових мереж, заміні сантехнічних приладів та супутніх робіт передала ОСОБА_1 нежитлове напівпідвальне приміщення площею 97,9 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

З наявних у справі копій актів приймання виконаних ремонтних робіт випливає організація та фінансування позивачем виконання ремонтних робіт в нежитлових приміщеннях будинку АДРЕСА_1.

Згідно листа Франківської районної санітарно-епідеміологічної станції м. Львова від 19.01.2007р. Санепідемстанція Франківського району м. Львова не заперечує щодо використання позивачем спірного приміщення.

З долучених позивачем до матеріалів справи договорів на виконання сантехнічних робіт випливає використання позивачем спірного приміщення як місця для здійснення діяльності з виконання сантехнічних робіт.

З листа позивача від 06.09.2012р. випливає звернення позивача до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про виготовлення копії технічної документації.

Згідно копії поверхового плану нежитлове приміщення цокольного поверху будинку АДРЕСА_1 площею 97,9 кв.м. складається з приміщення, яке позначене на поверховому плані під індексами: І площею2,3 кв.м., II площею 6,9 кв.м., III площею 11,7 кв.м., IV площею 3,1 кв.м., V площею 17,3 кв.м., VI площею 16,1 кв.м., VII площею 17,9 кв.м., VIII площею 1,2 кв.м., IX площею 2,3 кв.м., X площею 9,5 кв.м., XI площею 3,4 кв.м., XII площею 3,6 кв.м., XIIІ площею 2,6 кв.м.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.

В силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України - щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, який діяв в момент передання позивачеві спірного нежитлового приміщення, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судом встановлено передання відповідачем позивачеві спірного нежитлового приміщення в якості оплати в рахунок виконання договірних зобов'язань щодо оплати за виконання ремонтних робіт.

З метріалів справи випливає використання позивачем спірного нежитлового приімщення з моменту його передачі відповідачем та несення витрат на його утримання.

В силу ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Оскільки у позивача виникли труднощі щодо колодіння та користування вищевказаним нежитловим приміщенням, суд вбачає підстави для їх захисту.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Проаналізувавши наявні у справі докази суд вбачає обставини, які незважаючи на інше свідчать про набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та володіє відкрито і безперервно нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно.

В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Чинний Цивільний кодекс України вступив в силу 01.01.2004р., відповідно передбачені ним положення про набувальну давність поширюються на відносини володіння майном починаючи з 01.01.2001р.

Матеріалами справи доводиться наявність обставин, які підтверджують набуття позивачем права власності на нежитлове приміщення площею 97,9 кв.м., яке знаходиться в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 225, 226 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі, ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 344, 392, п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити:

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення площею 97,9кв.м., яке позначене на поверховому плані під індексами: І площею 2,3 кв.м., II площею 6,9 кв.м., III площею 11,7 кв.м., IV площею 3,1 кв.м., V площею 17,3 кв.м., VI площею 16,1 кв.м., VII площею 17,9 кв.м., VIII площею 1,2 кв.м., IX площею 2,3 кв.м., X площею 9,5 кв.м., XI площею 3,4 кв.м., XII площею 3,6 кв.м., XIIІ площею 2,6 кв.м. та знаходиться в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути переглянуто Франківським районним судом м. Львова за заявою відповідача, яка подається в порядку передбаченому ст. 228 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст.294 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Ванівський Юрій Михайлович