Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1318/14-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк " звернулось до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 20.02.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0АЕ00000792, за яким останній отримав кредит у розмірі 9985,54 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 19.02.2013 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором того ж дня було укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким ОСОБА_2 надав у заставу автомобіль FORD, модель: MONDEO рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належав йому на праві власності. В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що 14.05.2008 року, в порушення умов договору, без згоди банку, ОСОБА_2 реалізував заставний автомобіль ОСОБА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 умов договору не виконав, ПАТ КБ „Приватбанк " просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRZ0АЕ00000792 від 20.02.2008 року, яка станом на 04.12.2013 року складає 35451,88 дол. США, вилучити у відповідача ОСОБА_1 та передати в заклад ПАТ КБ „Приватбанк" предмет застави - автомобіль FORD, модель: MONDEO, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRZ0АЕ00000792 від 20.02.2008 року в сумі 35451,88дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.12.2013 року складає 283366,90грн. звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ „ Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ „ Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2014 року позов ПАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_1 задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 20.02.2008 року, яка виникла станом на 04.12.2013 року в розмірі 114 643,91 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом - 83 240,78 грн. (еквівалент 10 418,12 дол. США), заборгованості по відсотках за користування коштами - 17 991,24 грн. (еквівалент 2251,72 дол. США), комісії - 3161,96 грн. (еквівалент 395,74 дол. США), пені - 8000,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 249,93 грн. (еквівалент 31,28 дол. США), штрафу (процентова складова) - 2000 грн., звернуто стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором від 20.02.2008 року, укладеним між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_2 - автомобіль марки FORD, модель: MONDEO, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, шляхом надання права ПАТ КБ „Приватбанк" на продаж цього предмета застави з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, а також наданням повноважень, необхідних для зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ. Вилучено у ОСОБА_1 та передано у заклад ПАТ КБ „Приватбанк" предмет застави автомобіль марки FORD, модель: MONDEO, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, з приналежними до нього комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета застави судом не встановлено. В задоволенні інших вимог-відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „Приватбанк" судовий збір в розмірі 1146,44 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю. Зазначає, що судом не перевірено достовірність основного боргу та підстав для звернення стягнення на предмет застави, та не встановлено, що він не є власником зазначеного автомобіля, оскільки відчужив його третім особам за генеральною довіреністю від 25.11.2010 року. Також судом не задоволено його клопотання про забезпечення обов»язкової явки в судове засідання боржника та допит його як свідка. Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що ним було придбано автомобіль за відплатним договором, а саме по біржовій угоді, з наступною постановкою вказаного автомобіля на облік в органах ДАІ, а тому вважає себе добросовісним набувачем, у зв»язку з чим відсутні підстави вилучати у нього автомобіль та передавати його у заклад ПАТ КБ „Приватбанк".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0АЕ00000792, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9985,54 дол. США до 19.02.2013року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% річних на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с. 9-25/.

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитно-заставним договором ОСОБА_2 надав у заставу банку автомобіль FORD, модель: MONDEO рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належав йому на праві власності /п.17.9 Договору/.

Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.11.2013 року підтверджується, що 21.02.2008 року Приватбанком згідно кредитно-заставного договору № ZRZ0АЕ00000792 від 20.02.2008 року зареєстровано обтяження транспортного засобу - автомобіля FORD, модель: MONDEO, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_2, термін дії обтяження - до 21.02.2013 року, 23.01.2013 року змінено відомості про обтяження - до 23.01.2018 року/а.с.32-33/.

ОСОБА_2 не виконував належним чином договірні зобов"язання по погашенню кредиту, у зв"язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 04.12.2013 року становить 35 451,88 дол. США та складається з наступного: 10 418,12 дол. США- заборгованість за кредитом; 2251,72 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 395,74 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20668,33 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 1686,70 дол. США - штраф (процентна складова) /а.с.5-7,142-143/.

Правильність проведених розрахунків заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 сумнівів не викликають, ніким із учасників процесу не спростовано.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст.1054 ЦК України, ст. 526 ЦК України дійшов обгрунтованого висновку про необхідність виконання позичальником умов договору та повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки.

Водночас, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.551 ЦК України дійшов висновку про зменшення суми неустойки (пені, штрафу) до 10 000грн., зважаючи на те, що розмір пені - 20 668,33 дол. США та штрафу - 1686,70дол. США - є значним.

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» зазначене рішення суду першої інстанції не оскаржував, а тому колегія суддів вважає, що він погодився з ним.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль 14.05.2008 року зареєстровано за ОСОБА_1 /а.с.87/. За повідомленням УДАІ УМВС України в Житомирській області від 24.09.2014 року копія біржової угоди, на підставі якої було зареєстровано автомобіль FORD, модель: MONDEO, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1, не збереглася у зв»язку із закінченням п»ятирічного терміну зберігання /а.с.85/.

Пунктом 6.2.20 кредитно-заставного договору від 20.02.2008 року визначено, що позичальник зобов"язується без попередньої письмової згоди Банку не відчужувати і не допускати будь-якого відчуження чи іншої передачі предмета застави третій особі у власність, управління, зберігання чи будь-яке використання, а також не укладати відносно предмета застави жодних правочинів /а.с 14/.

Доказів про наявність згоди банку на відчуження автомобіля матеріали справи не містять.

Відтак, встановлено, що після укладення кредитно - заставного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 від 20.02.2008 року, предмет застави - автомобіль FORD, модель: MONDEO, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, було відчужено ОСОБА_1 без згоди заставодержателя - ПАТ КБ «Приватбанк».

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вилучення спірного автомобіля у ОСОБА_1 та звернення стягнення на нього на виконання боргових зобов"язань ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Так, застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Таке ж право заставодержателя передбачено також умовами кредитно-заставного договору. Пунктом 13.2 цього договору визначено можливість процедури звернення стягнення, однією з яких є продаж предмета застави банком/а.с.20/.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

З огляду на те, що грошове зобов"язання за кредитно-заставним договором № ZRZ0АЕ00000792 від 20.02.2008 року ОСОБА_2 виконується неналежним чином, ним відчужено заставний автомобіль, зареєстрований у реєстрі обтяжень рухомого майна, без згоди заставодержателя (ПАТ КБ „Приватбанк") ОСОБА_1, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про звернення стягнення на автомобіль FORD, модель: MONDEO, № кузова /шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого на час розгляду справи є ОСОБА_1

Водночас, оскільки в кредитно-заставному договорі № ZRZ0АЕ00000792 від 20.02.2008 року визначено оцінку предмету застави у 65 560грн. /п.17.10, а.с.15/, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити в резолютивній частині рішення про реалізацію предмету застави за початковою ціною не нижчою зазначеної суми, змінивши рішення суду в цій частині. В решті рішення залишити без змін.

Доводи ОСОБА_1, наведені в апеляційній скарзі про те, що він є добросовісним набувачем майна, спростовуються положеннями ст. 10 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", на що міститься посилання в рішенні суду першої інстанції, оскільки особа, яка придбала майно у боржника, який не мав права його відчужувати, вважається добросовісним набувачем за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна. Натомість, відомості про спірний автомобіль були внесені в Державний реєстр, про що зазначено вище, що виключає добросовісність набувача майна.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не є власником спірного автомобіля, оскільки відчужив (продав) його за генеральною довіреністю від 25.11.2010 року третім особам, також є безпідставним, оскільки у такому разі право власності на спірний автомобіль не переходить. Водночас, Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, повідомленням УДАІ УМВС України в Житомирській області від 04.10.2013 року підтверджується, що власником спірного автомобіля є саме ОСОБА_1./а.с.30,87/.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не перевірив та не дослідив достовірність основного боргу та підстав для звернення стягнення на предмет застави, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував усі обставини справи, в тому числі суму заборгованості за кредитом, та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, його представника про спірність суми кредитної заборгованості та відсутність будь-якого рішення суду за яким було б стягнуто заборгованість за кредитом із ОСОБА_2, а також того, що судом не було залучено до участі у справі ОСОБА_2, як відповідача, що позбавило його можливості заявляти відповідні клопотання, в тому числі і щодо строків позовної давності, висновків суду не спростовують.

Так, відповідно до роз"яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3, 4 ЦПК України).

Позивач ПАТ КБ „Приватбанк", як заставодержатель, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення саме до власника заставного майна (автомобіля FORD) - ОСОБА_1, зазначивши його відповідачем та пред"явивши до нього вимоги про вилучення предмета застави, комплекту ключів, документів, та звернення стягнення на належний йому на праві власності, автомобіль. Відповідач у справі не був позбавлений можливості користуватись усіма правами та обов"язками сторони, як це передбачено положеннями ст.ст.27,31 ЦПК України, у тому числі заявляти клопотання на свій розсуд. Із матеріалів справи не вбачається обмеження таких прав позивача судом.

Вимоги до ОСОБА_2 у даній справі не заявлялись, його процесуальний статус у справі - третя особа. ОСОБА_2 участі у розгляді справи не брав, оскільки відсутній за зазначеною адресою /а.с. 55,59,67,80,127,132,133 /, що в силу положень ч.5 абз.5 ст. 74 ЦПК України свідчить про те, що він повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2014 року змінити.

Доповнити другий абзац резолютивної частини рішення словами „з початковою ціною не нижчою ніж 65650грн."

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді