Справа № 464/7788/14-ц
пр.№ 2/464/70/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорної С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу удаваним, визнання покупцем за договором та визнання права власності на квартиру, про визнання недійсним іпотечного договору від 10.06.2008 року, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1-Р.П. звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень, просить визнати договір купівлі-продажу з розстроченням платежу квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 05.05.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 1984 удаваним з моменту його укладення в частині покупця ОСОБА_5; визнати ОСОБА_1, покупцем за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6, право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м.; визнати недійсним право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати витяг про реєстрацію права власності на квартиру № 18 по вул.О.Довженка, 10 у м.Львові за реєстраційним № 10532863, номер витягу 7204989 від 11.05.2005р.; визнати недійсним Іпотечний договір від 10.06.2008р., укладений між Акціорнерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі за № 5978; скасувати, накладену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, зареєстровану у реєстрі за № 5979.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що на початку 2005 року він вирішив придбати квартиру і для цього, звернувся з проханням до свого сина ОСОБА_2, відповідача по справі, допомогти йому вибрати квартиру в мікрорайоні Сихові, що у м.Львові та оформити належним чином документи. В середині квітня 2005 року, син показав йому квартиру АДРЕСА_2, яку він вирішив придбати. Так, його син провів перемовини від його імені з продавцем квартири та погодив ціну продажу, обрав приватного нотаріуса у якого цей договір мав бути оформлений та дату укладення договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що він являється людиною похилого віку (1931р.н.), стан його здоровя, а також те, що постійно відчував хвилювання щодо можливого викрадення грошових коштів або ж шахрайства, тому довірив оформити купівлю-продаж своєму сину. Для цього, передав йому кошти у сумі 131 051 грн. для оплати за придбання квартири та кошти на оформлення договору купівлі-продажу у розмір 2500 грн., про що син написав відповідну розписку. Протягом часу проживання в даній квартирі він не вимагав від свого сина, відповідача по справі, будь-яких документів, що підтверджують його право власності на квартиру, оскільки жодних сумнівів щодо права власності на дане житло у нього не виникало, при цьому відповідач ОСОБА_2 запевняв, що квартира оформлена відповідно до розписки та документи щодо права власності на неї будуть зберігатись у нього для їх надійного захисту. Вказує, що з моменту купівлі даної квартири постійно в ній проживає, так як вважав себе її єдиним власником, оплачував комунальні послуги та вчиняв інші дії спрямовані на здійснення саме ним права власності на спірну квартиру. В липні 2014 року він довідався, що в дійсності його син - відповідач у справі у травні 2005р. оформив право власності на спіну квартиру за собою, а не на нього. Як йому стало відомо, 05.05.2005р. ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1984. Із вказаного договору вбачається, що продаж було вчинено за суму 131 051,00 грн., тобто саме за його кошти, які він напередодні передав своєму синові ОСОБА_2 Також, з наданих документів йому стало відомо про те, що в подальшому відповідач зареєстрував своє право власності на спірну квартиру у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що отримав Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7204989 від 11.05.2005 року. Таким чином, стверджує, що залишився ошуканим власним сином, який категорично ігнорує вимогу про перереєстрацію права власності на спірну квартиру за її належним власником. Вважаю, що оскаржуваний Договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 05.05.2005р., посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1984 є удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховування іншого правочину, а саме укладення даного договору між ОСОБА_7 та ним, позивачем у справі, а не із відповідачем ОСОБА_2, оскільки відповідач самостійно не міг придбати вказану квартиру, так як не володів достатньою кількістю відповідних коштів. Стверджує, що спірна квартира була куплена виключно за його особисті кошти, а відповідач повинен був надати лише допомогу з оформлення відповідних документів на право власності. Крім того, з огляду на наявність Іпотечного договору від 10.06.2008р., укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, відповідно до якого спірну квартиру було передано в іпотеку в рахунок забезпечення зобовязань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-546 від 10.06.2008 року, вважає, що з врахуванням вищевикладених обставин, договір іпотеки також повинен бути визнаним недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримав в повному обсязі, дав пояснення, аналогічні їх змісту та просить повністю задоволити уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив, що укладаючи оспорюваний договір не усвідомлював можливі наслідки такого правочину, не бажав утворення саме такої ситуації, яка на даний час виникла між ним та його батьком, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає такий безпідставним, необгрунтованим та спрямованим на уникнення боргових зобовязань за кредитним та іпотечним договорами, підтримав раніше подані банком письмове заперечення та дав пояснення, що відповідають змісту такого заперечення.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце проведення такого, причин неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4 також не зявилась в судове засідання подала суду письмове заперечення на позовну заяву, за змістом якого вважає, що спір між позивачем та відповідачем є надуманим та таким, що не відповідає дійсності; договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу за реєстровим №1984 від 05.05.2005р. був посвідчений з дотриманням норм глав 16, 54 ЦК України від 16.01.2003р., Глави 5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993р., глави II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5; сторони (продавець і покупець) особисто зявились до нотаріуса та взаємно виявили бажання укласти договір купівлі-продажу, про що свідчило волевиявлення учасників правочину, яке було вільним і відповідало їх внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним договором. Просить розглядати справу у її відсутності, а в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2005р. між третьою особою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу з розстроченням платежу квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним номер 1984 (бланк серії ВСВ № 831107). Вказане також підтверджується заявою ОСОБА_3 від 05.05.2005р., посвідченою приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_4 за реєстраційним номер 2019, за змістом якої, останній, підтверджує факт отримання 05.05.2005р. від ОСОБА_5 грошей в сумі 131 051,00 грн. як розрахунок за продану квартиру АДРЕСА_1.

Вказаний договір став підставою для виникнення спору між позивачем ОСОБА_1-Р.П. та його сином відповідачем по справі ОСОБА_2, оскільки, згідно наданого обгрунтування позову, ОСОБА_2 шляхом обману, отримавши від свого батька (позивача) кошти на купівлю квартири в користь останнього, оформив усі відповідні документи про купівлю спірного житла на своє імя, при цьому запевнив свого батька, що право власності на спірну квартиру записане саме за ним, що згодом, з пояснень позивача, виявилось неправдою.

Крім того встановлено, що в подальшому ОСОБА_2 уклав з Акціорнерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 600/02.1-07-546 від 10.06.2008р., в порядку забезпечення якого, між цими ж сторонами було додатково укладено Іпотечний договір за реєстровим №5978 від 10.06.2008р., за змістом якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателю) у якості забезпечення виконання собою основного зобовязання наступне нерухоме майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 О. у м.Львові, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. (спірне майно за даним позовом).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст.657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

Також, ч.4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Так, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 встановлено та зазначено у Договорі купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу за реєстр. №1984 від 05.05.2005р., що особи громадян, що підписали договір встановлені, їх дієздатність, а також належність відчужуваної квартири ОСОБА_3 перевірено. Також, приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_4 встановлено та зазначено у заяві від 05.05.2005р., що ОСОБА_3 своєю заявою підтвердив факт отримання 05.05.2005р. від Мартинів (ОСОБА_5О.) грошей в сумі 131 051,00 гривні.

У відповідності до ст.ст. 14, 39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.44 Закону України «Про нотаріат» на нотаріусів покладається обовязок при посвідченні правочину визначити обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому, виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання, то для перевірки цих обставин нотаріус вимагає відповідні документи (паспорт громадянина, свідоцтва, видані органами РАЦС, трудовий договір, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця тощо).

Стаття 31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зобовязує нотаріуса відмовити у вчинення нотаріальної дії у разі наявності сумнівів у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства.

Згідно ст.235 ЦК України удаваним вважається правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В даному випадку, за посвідченим нотаріусом договором, продавець - ОСОБА_3 (третя особа по справі) передав у власність покупця - ОСОБА_2 (відповідача по справі), а останній відповідно прийняв у власність квартиру №18 по вул.ОСОБА_8, 10 у м.Львові та сплатив за неї обумовлену грошову суму зазначену у договорі купівлі-продажу. На момент укладення оспорюваного договору, зовнішнє волевиявлення сторін збігалося із їх внутрішньою волею і не мало на меті приховати укладення між сторонами будь-якого іншого виду правочину.

Таким чином, відсутність жодних сумнівів у нотаріуса ЛМНО ОСОБА_4 щодо дійсної волі сторін договору ОСОБА_3 та ОСОБА_5, усвідомлення ними значення своїх дій під час укладення оскаржуваного правочину та відповідних наслідків укладення такого, спростовують викладені позивачем у позові твердження.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач жодним чином не міг і не може набути права власності на спірну квартиру на підставі договору позики від 05.05.2015р., що оформлений у вигляді розписки з його сином відповідачем ОСОБА_2, оскільки така документація не являється ні договором купівлі-продажу квартири, ні нотаріально посвідченими договором. Більше того, позивачем при поданні позову в суд надано витяг про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 саме за відповідачем.

Водночас, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Вказана у розписці від 05.05.2005р. сума 133 551 грн. перевищує десятикратний розмір встановленого законом неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Однією із вимог чинності правочину є додержання форми встановленої законом (ч.4 ст.203 ЦК України), яка в даному випадку була порушена.

В матеріалах справи відсутні також докази, за наявності яких давалось би можливим встановити повноваження відповідача ОСОБА_2 на вчинення (укладення) будь-яких правочинів від імені його батька - ОСОБА_5 О-Р.П.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю являється письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відтак, відсутність складеної довіреності, тягне за собою відповідно відсутність обовязку повіреного вчиняти дії від імені та в інтересах довірителя, в даному випадку ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 О-Р.П., при цьому складена розписка від 05.05.2005р., в правовому розумінні, не являється таким документом на представництво.

Встановлені судом обставини в комплексі підтверджують правдивість та достовірність укладеного 05.05.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з розстроченням платежу квартири АДРЕСА_1, що як наслідок виключає будь-яку можливість визнання позивача покупцем, а відтак, і власником даного спірного житла.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в задоволенні такого слід відмовити.

На підставі ст.ст. 15, 16, 182, 203, 215, 216, 235, 244, 334, 387, 392, 655, 657, 1046-1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу удаваним, визнання покупцем за договором та визнання права власності на квартиру, про визнання недійсним іпотечного договору від 10.06.2008 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: