Справа № 127/4016/14-ц
Провадження № 2/127/920/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Овсюк Є. М.,

при секретарі - Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

В позові зазначає, що нарівні з відповідачами є власником 1/3 квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2009 р. Між співвласниками виник спір відносно порядку користування квартирою, відповідачі чинять перешкоди відносно порядку користування квартирою, тому просить встановити порядок користування квартирою та виділити йому окрему кімнату із позначкою 2 площею 13,9 кв. м., а відповідачам інші кімнати площею 5,1 кв. м. і площею 5,3 кв. м., площею 30 кв. м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, просив його задовільнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і їх представник проти позову заперечували, вказували на те, що кімната, яку просить виділити позивач є прохідною, немає природного освітлення, а тому її неможливо виділити в окреме користування. Також зазначали, що позивач проживає в іншій державі, наміру самостійно користуватися даною кімнатою не має, бажає після її отримання в користування продати її сторонній особі. Також зазначали, що не чинять йому перешкод в користуванні кімнатами квартири.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, приймаючи до уваги наступне.

Встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, в якій кожному належить по 1/3 частини квартири згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2009 р.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пункт 7 ст.92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 р. встановлено, що квартира яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

По справі встановлено, що спірна квартира складалась після приватизації з трьох кімнат загальною площею 73,3 кв. м., житловою 54,3 кв. м. Після переобладнання та добудови, згідно плану поверху квартира складається з чотирьох кімнат, а саме: кімната 2 - площа 13,7 кв. м.; кімната 3 - площа 30,4 кв. м.; кімната 4 - площа 5,3 кв. м.; кімната 5 - площа 5,1 кв. м. загальною житловою площею 54,56 кв. м.

Позивач просить виділити йому в користування кімнату зазначену на плані поверху 2 площею 13,9 кв. м. Відповідачі заперечуючи проти виділення позивачу зазначеної кімнати посилаються на те, що дана кімната є прохідною, позбавлена вікон і природного освітлення, внаслідок цього є непридатною для проживання з огляду на санітарні та інші норми. З приводу цих пояснень сторони просили призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу. Дане клопотання було задоволено і ухвалою суду від 28.05.2014 р. по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Подільського центру судових експертиз.

Відповідно до висновку №137 від 28.11.2014 р. експерта Подільського центру судових експертиз встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 враховуючи планувальні рішення станом на час проведення дослідження, при якому було б дотримано вимоги державних будівельних норм, які діють в Україні технічно неможливо, через неможливість виділення ізольованих жилих приміщень та неможливість дотримання вимог до інсоляції, природного освітлення, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень житлових кімнат.

Виділення у користування ОСОБА_1 житлової кімнати 2 площею 13,7 кв. м. можливе за умови забезпечення її природним освітленням.

Враховуючи, що фактично кімната 2 площею 13,7 кв. м. квартири АДРЕСА_1 має внутрішньоквартирне розташування і влаштувати віконний отвір, через який було б забезпечено природне освітлення кімнати неможливо, тому ця кімната є непридатною для проживання, а тому відповідно до норм ДБН виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 13,7 кв. м. неможливо.

В судовому засіданні експерт Данилюк В.О. підтримав свій висновок і роз'яснив причини винесення такого висновку.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування квартирою з виділенням йому кімнати 2 площею 13,7 кв. м. є неприйнятним, не відповідаючи встановленим державою норм ДБН, порушує права проживаючих в квартирі інших співвласників, поскільки зазначена кімната є прохідною.

При таких обставинах позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Поскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються.

Відповідачі не мають понесених судових витрати, які підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.63, 150 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: