АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4418/15 Головуючий 1-ї інстанції - Руднєва О.О.
Категорія : сімейне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Черкасова В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_2) на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Нововодолазької районної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання дитини та стягнення судових витрат; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивачки про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини з ним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року позовні вимоги сторін про розірвання шлюбу були виділені в окреме провадження.

В обґрунтування позову, який було неодноразово уточнено, ОСОБА_1 посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, 2007 року народження.

Рішенням Дзержинського районного суду від 28 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Просила встановити місце проживання доньки з нею АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували з посиланням на його безпідставність.

Щодо свого зустрічного позову, ОСОБА_3 пояснив, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, 2007 року народження. Останні роки позивачка почала зловживати спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює. Він має всі необхідні умови та можливості для забезпечення належного утримання, догляду та виховання своєї доньки. У разі його відсутності про неї піклуються його мати та сестра, які проживають поруч.

Просив визначити місце проживання дитини з ним АДРЕСА_2.

Проти первісного позову заперечував в повному обсязі, однак обмежувати спілкування доньки з матір'ю не має наміру.

Третя особа з боку позивачки за первісним позовом - служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області у висновку з питання визначення місця проживання дитини від 22 січня 2015 року вказала за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю (а.с.91т.2).

Третя особа з боку позивача за зустрічним позовом - управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради будь-якого висновку щодо місця проживання дитини не надавала, а у заяві від 19.01.2015 року просила розглянути спір без їх представника, вважала за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, проте обґрунтування такої думки заява не містить (а.с.83т.2).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 визнано обґрунтованим та задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 2007 року народження за місцем реєстрації дитини та за місцем реєстрації та проживання батька, ОСОБА_3 АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення по суті її позовних вимог, відмовивши в задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі вказаним вимогам.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 (ОСОБА_2) та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року (а.с.6т.1).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5т.1).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.167т.1).

Сторони з дитиною проживали в АДРЕСА_3, за вказаною адресою дитина зареєстрована (а.с.72т.2).

З 2013 року ОСОБА_1 разом з донькою за цією адресою не проживає.

Доказів того, що з моменту народження дитина та мати розлучались (проживали окремо) матеріали справи не містять.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами , першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 (ОСОБА_2) з 01 вересня 2014 року працює вихователем гуртожитку Липковатівського аграрного коледжу, медичних протипоказань працювати вихователем дітей не має (а.с.27,37-38т.2); разом з донькою мають місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.26т.1). Дитина навчається у школі, яка знаходиться поруч з місцем проживання (а.с.33т.2); ОСОБА_1 (ОСОБА_2) за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно (а.с.26,28,193т.1, а.с.34-36,42,112т.2); на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.43т.2).

ОСОБА_1 (ОСОБА_2) піклується донькою, займається її вихованням та приділяє значну увагу її розвитку.

При огляді місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 представниками органу опіки та піклування зазначено, що є всі умови для проживання дитини та її всестороннього розвитку.

За таких обставин не можна вважати правильним висновок суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Будь - яких виняткових обставин, які є підставою для розлучення дитини з матір'ю, ОСОБА_3 не наведено.

Посилання суду першої інстанції на характеристику (без дати), видану старшиною міліції УІМ ЦОМ Дзержинського РО ХГУ ГУМВД України в Харківській області Тесленко А.П. про те, що в останні роки ОСОБА_2 стала зловживати спиртними напоями є безпідставними, оскільки вказана характеристика не містить будь-яких конкретних даних на підставі яких старшина міліції вказану інформацію виклав у характеристиці. (а.с.66т.1).

Крім того, суд першої інстанції не перевірив, чи має право старшина міліції УІМ ЦОМ Дзержинського РО ХГУ ГУМВД України в Харківській області Тесленко А.П. за своїми функціональними обов'язками старшини міліції видавати та підписувати характеристику на ОСОБА_2

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Що стосується заперечень та доводів ОСОБА_3, то вони судовою колегією не приймаються.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

ОСОБА_1 працює вихователем дітей, що підтверджується записом в трудовій книжці та наказом про працевлаштування (а.с.26т.2).

Отримує заробітну плату і в будь - якому випадку має можливість утримувати дитину (а.с.125т.2).

Безпідставний висновок суду і щодо значно кращого матеріального забезпечення ОСОБА_3, а ніж ОСОБА_1

На а.с.125 та 139 маються довідки Липковатівського аграрного коледжу, щодо доходу ОСОБА_1 за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року, з якої вбачається, що цей дохід становить 7 066 грн.10 коп. Із довідки ПАТ «Харківміськгаз», де працює ОСОБА_3, вбачається, що за такий же період його заробітна плата склала 10 787 грн.

Такий зрівняльний розмір доходу сторін не свідчить про те, що ОСОБА_3 має значно більший дохід. Крім того, він як батько зобов'язаний утримувати свою дитину.

Не є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком і його посилання на те, що у нього кращі житлові умови.

Матеріали справи свідчать про те, що квартира у якій проживає ОСОБА_3 належить його матері.

Доказів того, що сторони є власниками будь-якого житла матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з дитиною у квартирі, яка належить її нинішньому чоловіку ОСОБА_6 та його батькам за адресою АДРЕСА_1, що також свідчить про те, що вона має житло для проживання з дитиною (а.с.111 т.2).

Відповідно акту комісії служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області обстеження житлових умов дитини ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 у неї є окрема кімната. Крім дитини, її матері та вітчима інші особи у квартирі не проживають, оскільки матері ОСОБА_6 на праві власності належить в цьому ж селі житловий будинок по АДРЕСА_4 загальною площею 69,4 кв.м. (а.с.164-165т.2).

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зазначені вище обставини знайшли своє відображення у висновку від 22 січня 2015 року.

Відповідно вказаного висновку комісії служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 за доцільне з матір'ю. При цьому комісія також виходила з того, що при проведенні бесіди з дитиною ОСОБА_4 їй більше подобається проживати з матір'ю, одночасно вона також спілкується із батьком, іноді відвідує його по вихідним дням, залишається ночувати у нього (а.с.91т.2).

В засіданні апеляційної інстанціх ОСОБА_1 підтвердила, що вона не перешкоджає спілкуванно доньки з батьком. Вказану обставину не спростував ОСОБА_3

Отже, за таких обставин колегія вважає, що підстав для передачі дитини для проживання з батьком не вбачається.

Місце проживання дитини слід визначити з матір'ю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_2) задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ОСОБА_2) до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Нововодолазької районної адміністрації Харківської області про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженки м. Харкова з її матір'ю ОСОБА_1 (ОСОБА_2).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (ОСОБА_2), третя особа: управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді