Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5107/13-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 червня 2015 року, -

встановила:

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що 11.12.2007р. між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було укладено кредитний договір № 0 1), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 70500,00 дол. США, зі сплатою 13,9 % річних та строком повернення до 10.12.2017р., який за Додатковою угодою №1 було змінено до 11.12.2027р.

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 11.12.2007р. У зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню отриманих коштів станом на 09.09.2014р. виникла заборгованість в розмірі 1556211,95 грн., яка включає: заборгованість за кредитом - 816494,01 грн. та заборгованість по відсоткам - 739717,94 грн., яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у сумі 765474,82 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 380305,69 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що перебіг позовної давності, застосований судом, повинен починатися з моменту закінчення строку виконання кредитного договору, який не закінчує свою дію до 11.12.2017р.

В апеляційній скарзі представник відповідачки посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог позивача відмовити повністю. В обґрунтування зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів переходу права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», так само як позивачем не надано оригіналу документу, який посвідчує передання ним позичальнику визначеної грошової суми відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушені права банку підлягають захисту, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору. Однак, враховуючи заяву відповідача про застосування спливу позовної давності, судом встановлено, що загальний строк позовної давності по чергових платежах, що мали бути сплачені у строк, визначений кредитним договором за період з 11.12.2007р. по 30.05.2010р. є пропущеним, в зв'язку з чим задовольнив позов частково.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2007 р., між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником ПАТ «УкрСиббанк») було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 70500,00 дол. США, зі сплатою 13,9 % річних та строком повернення до 10.12.2017р.

В подальшому між відповідачкою та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного кредитного договору, якою визначено додатковий номер договору - 1, змінено кінцевий термін повернення кредиту - до 11.12.2027р. та графік погашення кредиту згідно Додатку №1 (а.с.16-21).

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги та складено Акт прийому-передачі від 28.12.2011р., за яким до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 11.12.2007р.

Судом першої інстанції вказані вище обставини встановлені в судовому засіданні з оглядом оригіналу Додатку №1 Витягу з переліку прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «УкрСиббанк» як продавцем передано ПАТ «Дельта Банк» як покупцю право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 11.12.2007р. на суму 70500,00 дол. США з фактичним розміром заборгованості станом на 16.12.2011р. - 17454,98 грн. та за кредитним договором № 1 від 30.03.2009р. на суму - 63449,45 дол. США з фактичним розміром заборгованості станом на 16.12.2011р. - 709399,58 грн. (а.с 174, 176 т.1).

У зв'язку з порушенням відповідачкою умов, взятих на себе, кредитних зобов'язань, станом на 09.09.2014р. утворилась заборгованість в розмірі 1556211,95 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 816494,01 грн. (63166,45 дол. США), заборгованість по відсоткам - 739717,94 грн. (57226,82 дол.США) (а.с. 181 т.1).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами Додаткової угоди (Додатку№1) від 30.03.2009р. до кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 01 по 25 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала, у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 25.06.2010р. (на дату здійснення чергового платежу в межах строку позовної давності) в розмірі 59219,45 дол.США, що еквівалентно 765474,82 грн.

Отже, у червні 2010 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 31 травня 2013 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі за період з 11.12.2007р. по 30.05.2010р. включно.

Вирішуючи спір, суд дотримався вказаних вимог закону та дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку та початок перебігу строку позовної давності.

Судом першої інстанції згідно ч.4 ст.10 ЦПК України неодноразово роз'яснювалися вимоги ч.3 ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак представник позивача розширеного розрахунку заборгованості за кредитним договором не надав, тому суд, визначаючи заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором №0 від 11.12.2007р., виходив з доказів підтверджених належними та наявними в матеріалах справи розрахунками.

Доводи апеляційної скарги в частині ухвалення судом рішення на підставі неналежних доказів через ненадання представником Банку оригіналів первинних документів про отримання позичальником грошових коштів та укладення кредитного договору є безпідставними виходячи з наступного.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, усі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 10 червня 2015р. у справі № 6-449цс15, яка у силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, за відсутності у справі доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, підстави для відмови у задоволенні позову через ненадання оригіналів первинних документів відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, стороною позивача та відповідача не надавались, що спростовує доводи апеляційних скарг.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді