АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року про повернення позовної заяви позивачу по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року скасувати, а справу направити на до суду 1-ї інстанції на новий розгляд.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що висновки суду 1-ї інстанції про те, що на правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підсудність даної справи визначається за правилами ст. 109 ЦПК України - за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача, є безпідставними, оскільки в силу вимог чинного законодавства України правовідносини банківського вкладу мають споживчий характер, а тому регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

В судове засідання ОСОБА_3 та представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів повернуто позивачу.

Постановляючи дану ухвалу, суд 1-ї інстанції керувався положеннями ч.2 ст.109 ЦПК України та виходив з того, що на правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому даний позов має пред'являтися за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може та вважає його передчасним з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 рокукожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів, зазначивши у позовній заяві, що відповідачем після закінчення строку дії депозитного договору ні суму банківського вкладу, ні нараховані на суму банківського вкладу відсотки не повернуто, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси.

Проте, постановляючи ухвалу від 18 вересня 2014 року, суд 1-ї інстанції вказаних обставин не врахував та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду.

Висновки суду 1-ї інстанції про те, що на правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже, за своєю правовою природою договір банківського вкладу є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору банківського вкладу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про порушення прав споживачів банківських послуг, визнання дій протиправними та стягнення коштів є помилковим, а тому ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 28 липня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: