Кодимський районний суду Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/818/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

за участі: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодима, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27 квітня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1, посилається на те, що 09 червня 2005 року вона у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №20. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. В останній час перестали розуміти один одного. Не проживають більше шести місяців однією сім»єю. Сім»я фактично розпалася. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Відповідач не працює. Ніякої матеріальної допомоги не надає на утримання дитини Просить задовольнити позов. Шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі не меншому 30% прожиткового мінімуму, визначеному для дітей відповідного віку.

В судове засідання позивачка не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 09 червня 2005 року сторони уклали шлюб 09 червня 2005 року, актовий запис №20.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 22 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, батьками народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Дослідивши вимоги позивача, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2).

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин уже понад шість місяців, фактично сімейні відносини відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Стосовно визначення місця проживання неповнолітньої дитини, то суд прийшов до такого. Позивач просить залишити дитину з нею. Відповідач з цим погодився, про що свідчить надана ним до суду заява про визнання позову. Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та неповнолітньої дитини.

Згідно роз»ясень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов»язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Крім цього, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітньої дитини - з матір»ю.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітніх дітей, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ст. ст.110, 112 ч.2, 180, 18 1 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, 09 червня 2005 року, актовий запис № 20 - РОЗІРВАТИ.

Дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з матір»ю - ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 шлюбне прізвище - «ОСОБА_1».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Кодими, Одеської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Утримання виконувати починаючи з 27 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.І. Гура