АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін:представника відповідача -ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 18.06 2007 року був укладений кредитний договір № 71516_card , згідно якого остання отримала кредит в розмірі 4 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 18 грудня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 5986 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 67292,22 грн. та складається з: 1461,16 дол. США заборгованість за кредитом, 4524,83 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2, на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 5986 доларів США, що складає 67292,22 грн.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/568/2014 р. Головуючий у І інстанції: Олексюк Т.І.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач - Владичан А.І.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №71516 _card від 18.06.2007 року в сумі 5986 доларів США, що еквівалентно 67292,22 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначала, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.11.2010 року з неї вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором, а судом не було з'ясовано: чи відкривалось за цим рішення виконавче провадження і чи стягували з неї кошти в рахунок погашення заборгованості. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не застосував до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки він минув ще 18.12.2013 року. 11.11.2010 року відповідачка оплачувала заборгованість вже не добровільно, а за рішенням суду і тому перебіг строку позовної давності не переривався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року змінено. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по процентам за кредитним договором за період з 13.10.2010 року по 14.04.2014 року в сумі 1461,16 доларів США, що за курсом 11.24 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.04.2014 року складає 16423,44 гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов'язання, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, яка не повернута. Суд посилався на те, що якщо зобов'язання залишається невиконаним належним чином, то відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК України, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а кредитор вправі вимагати стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на законі.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що 18.06.2007 року між позивачем ЗАТ КБ «ПриватБанк» в подальшому реорганізоване в ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 18.12.2008 року.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, отриманий кредит та відсотки за користування ним не сплачувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 5986 доларів США, що еквівалентно 67292,22 гривні.

У зв'язку з невиконанням боржником взятих на себе зобов'язань, позивач пред'явив вимоги до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 51567,15 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував та дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків, оскільки ухвалене судове рішення від 11.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, вступило в законну силу, за яким було стягнуто зокрема і заборгованість за тілом кредиту, то нарахування комісійних, неустойки тощо, поза межами строку дії кредитного договору законом не передбачено.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих за цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність встановлену ст.625 ЦК України.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст..625 ЦК України банком не заявлено.

Таким чином рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального закону підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2014 року, скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: