АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Богацькій М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою представником за довіреністю Вознюк Яною Ігорівною, апеляційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 23 червня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, -

встановила:

В травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23 червня 2015 року заяву задоволено частково, постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №45/15 про стягнення з ОСОБА_5 1 465 866,90 грн. та третейського збору в сумі 15058,67 грн. В частині щодо ОСОБА_2 відмовлено у видачі виконавчого листа. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ПАТ «Універсал Банк» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу в частині відмови у видачі виконавчого листа щодо ОСОБА_2 скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

Посилається на помилковість висновків суду щодо неможливості розгляду третейським судом справи, у якому відповідачем є споживач послуг банку.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-64цс15, зазначаючи про відсутність підстав для видачі виконавчого листа відносно ОСОБА_2 (боржника) необґрунтовано вважав, що викладені роз»яснення не можуть стосуватися і її як поручителя.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 підтримали апеляційну скарги ОСОБА_5, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до ст.389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні підстави визначені у ч.6 ст.56 Закону України «Про третейські суди».

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції, керуючись правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-64цс15, дійшов висновку, що третейським судом неможливий розгляд будь-якого спору, стороною у якому є споживач. Оскільки ОСОБА_5 є поручителем, а не є споживачем, то стосовно неї не застосовуються обмеження про захист прав споживачів.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що 27 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №002-2008-932, у п.7.1 якого сторони домовились, що спори та суперечки в рамках цього договору, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку згідно з чинним законодавством України.

Додатковою угодою б/н від 08 жовтня 2009 року текст договору викладено у новій редакції.

Додатковою угодою б/н від 14 серпня 2013 року текст договору викладено у новій редакції, згідно із п.7.1 якої сторони погодили, що всі вимоги, які виникають при виконання даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який с невід'ємною частиною даної третейської угоди.

14 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено Договір поруки б/н, відповідно до умов якого остання несе солідарну із позичальником відповідальність за порушення кредитного зобов»язання.

30 січня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу, яким позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з відповідачів 1 465 866,90 грн. заборгованості та 15058,67 грн. витрат, пов»язаних із вирішенням спору Третейським судом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже на час укладання кредитного договору (нова редакція від 14 серпня 2013 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи №6-64цс15 Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Частиною 1 ст.360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові №6-64цс15, стосується застосування норм права при вирішенні позовних вимог про визнання правочину (третейської угоди) недійсним, як укладеного в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року ухвалено у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором. Цей позов не є спором про захист прав споживача послуг банку (кредитної спілки).

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та передчасно ухвалив про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду щодо боржника.

В частині, що стосується висновків суду в частині видачі виконавчого листа відносно поручителя, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відносно поручительства не можуть бути застосовані положення про захист прав споживачів, оскільки це є самостійним зобов»язанням, предмет якого не охоплюється Законом України «Про захист прав споживачів», проте, суд не урахував такого.

Відповідно до ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Можливість реалізації солідарного обов»язку боржників полягає у задоволенні вимог стягувача за рахунок як одного, так і за рахунок інших солідарних боржників. При цьому, в залежності від міри виконаного кожним із солідарних боржників залежить їхнє право вимоги до інших солідарних боржників таким чином щоб кожним з них був здійснений рівний вклад у виконання зобов»язання. Якщо таке виявляється неможливим, то взаєморозрахунки між боржниками регулюються на підставі ч.2 ст.544 ЦК України.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що правом стягувача є визначення порядку виконання обов»язку від солідарних боржників (тобто, від усіх боржників разом, або від будь-кого з них окремо).

Суд першої інстанції не звернув увагу, що рішенням третейського суду визначена солідарна відповідальність позичальника і поручителя. Відтак, наявність або відсутність цивільної відповідальності боржника має вплив на відповідальність поручителя за цим же рішенням, а отже суд першої інстанції, ухваливши про відмову у видачі виконавчого листа щодо боржника, передчасно вирішив питання щодо поручителя.

З огляду на викладене, оскільки вирішення питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду належить до компетенції районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 311, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником за довіреністю Вознюк Яною Ігорівною, та апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 23 червня 2015 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов