РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді - Чішман Л.М.,

секретаря - Українця Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, -

встановив:

В грудні 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.12.2014 року включно в сумі 205317,25 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до рішень суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3. Проте, відповідач, будучи працездатним, не сплачує аліменти, внаслідок чого з його вини утворилася заборгованість, а тому вважає, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до наданого розрахунку.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та обов'язки сторін суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст.ст,158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду овинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають зна- чення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які право- відносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задо- вольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.02.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00грн., щомісячно, починаючи з 07.11.2012 року. Та на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1000,00 грн.

Зі змісту довідки від 07.10.2014 року № 31543/6 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 18 000,00 грн.( а.с. 21)

Довідкою від 08.10.2014 року підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_1, що становить 11735,00 грн. ( а.с. 22)

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оцінивши надані докази, як в обґрунтування своїх позовних вимог, та відсутність заперечень відповідача проти них, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка в зв'язку з виникненням заборгованості по аліментам, так як ним не доведено ту обставину, що ця заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд з'ясувавши розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановивши строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, визначає розмір пені за прострочення сплати аліментів, виходячи з розрахунку наданого позивачем, який визнає вірним.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 196,197 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, ст.ст. 10,11,60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 205317,25 грн. та 2053,17 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив за заявою відповідача поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Л.М.Чішман