Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/438/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/778/5300/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приват Банк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.11.2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 4295,50 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконував належним чином свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим станом на 09.01.2015 року має заборгованість 49196,30 грн.

В позові зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2012 року з відповідача стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 39860,16 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11710,43 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 07.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ZPVCRX01380337, на підставі якого ОСОБА_3 надав відповідачу кредит у розмірі 4295,50 грн. Кредит надано на 24 місяці, з 07.11.2006р. по 07.11.2008р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 94,50 грн. та одноразової винагороди у сумі 390,50 грн.

Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Укладений між сторонами договір складається із заяви ОСОБА_4 від 07.11.2006 року, Умов надання споживного кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та тарифів банку.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст. 549 -552 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка за домовленістю сторін може бути збільшена згідно ст. 259 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Районний суд розглянувши справу вірно визначився ,що кредитний договір був укладений на строк до 07.11.2008 року, відповідачем не було вчинено дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу, так як з моменту отримання кредиту відповідачем не було здійснено жодних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором , і тому перебіг позовної давності не переривався.

З позовом про стягнення заборгованості по процентам, яка утворилася станом на 27.12.2010 року, банк звернувся 22.01.2015 року , тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові внаслідок пропуску строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: