Провадження №2/521/1710/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 березня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Поліщук І.О.,
при секретарі - Святецькій І.О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в порядку регресу, -
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2, остаточно уточнивши який, просить стягнути з відповідача суму непогашеного боргу у розмірі 143 055,56 гривень, відсотки за користування грошима у розмірі 32 017,23 гривень, штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 48 958,34 гривень, що загалом складає 224 031,13 гривень; витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, а також витрату по сплаті судового збору в сумі 1515,35 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10 квітня 2014 року між ОСОБА_3 у якості позикодавця та ОСОБА_2 у якості позичальника був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 одержав у позику гроші в сумі 5000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 10.05.2014 року та виплатити 3% річних від отриманої у борг суми за користування грошима. Поручителем (гарантом) за договором позики від 10.04.2014 року виступив позивач. Відповідно до п.5 договору позики від 10.04.2014 року, у разі прострочки повернення позики позичальником, останній зобов'язується у відповідності до ст. 625 ЦК України сплатити позикодавцю по 0,15% від залишку суми позики за кожен день прострочки, починаючи з 10 травня 2014 року по день остаточного розрахунку. У зв'язку простроченням повернення позики позичальником більш ніж на два місяці виплату позики здійснює гарант. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по договору позики від 10.04.2014 року ухилився, поручитель за договором - позивач, за вимогою ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 563 ЦК України, сплатив грошову суму, що еквівалентна 5 150 доларам США: погасивши основний борг у сумі 5 000 доларів США та відсотки за користування позикою у сумі 150 доларів США. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх боргових зобов'язань за договором позики від 10.04.2014 року, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому 5 150 доларів США по курсу НБУ на день розрахунку та по 0,15% за кожен день прострочення виконання боргового зобов'язання. Отже станом на 27.02.2015 року сума заборгованості складає 8 065,12 доларів США, що станом на 27.02.2015 року (2776,3120 за 100 доларів США) складає 224 031,13 гривень, яка складається з: основного боргу - 5 150 доларів США, що еквівалентно 143055,56 гривень; відсотків за користування з 10.05.2014 року по 31.12.2014 рік (7 місяців 21 день) = (150х7) + (150:31х21) - 1 152,62 доларів США, що еквівалентно 32 017,23 гривень та штрафних санкцій за прострочення повернення боргу з 11.05.2014 року по 31.12.2014 року (235 днів) = 5000 доларів СШАх0,15%х235 - 1 762,50 доларів США, що еквівалентно 48 958,34 гривень. Відповідач до наступного часу борг не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності, проти заочного прийняття рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.
За таких обставин суд, зі згоди позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2014 року між ОСОБА_3, іменований надалі як «Позикодавець», з однієї сторони, та ОСОБА_2, іменований надалі як «Позичальник», з іншої сторони, був укладений договір позики.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 договору позики від 10.04.2014 року, позикодавець передає позичальнику у борг гроші в розмірі 5 000 доларів США для особистих потреб. Гарантом та свідком даної угоди є ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 13 жовтня 1995 року. Позика передається на строк один місяць, тобто до 10 травня 2014 року. За користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 3,0 відсотки від суми позики за один місяць, про що робиться відповідний запис на зворотній стороні даного договору. Даний договір після закінчення вказаного строку може бути продовжений на додатковий строк за взаємною згодою сторін, про що робиться відповідний запис на зворотній стороні договору.
Як вбачається з розписки, підписаної власноруч ОСОБА_2, відповідач підтвердив, що отримав від ОСОБА_3 гроші по даному договору позики в розмірі 5 000 доларів США.
З цих підстав суд робить висновок про те, що термін повернення боргу визначений сторонами договору позики від 10.04.2014 року до 10 травня 2014 року.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розписка позичальника, свідчить виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_2 зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов'язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 10.05.2014 року.
За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Зазначене кореспондується з п. 5 договору позики від 10.04.2014 року, у випадку прострочки повернення позики позичальником, останній зобов'язується у відповідності до ст. 625 ЦК України сплатити позикодавцю по 0,15% від залишкової суми позики за кожен день прострочки, починаючи з 10 травня 2014 року по день остаточного розрахунку. У випадку прострочки повернення позики позичальником більш чим на два місяці сплату позики виконує гарант.
Таким чином, суд зазначає, що позичальник - ОСОБА_2 та гарант (поручитель) - ОСОБА_1, є відповідальними перед позикодавцем - ОСОБА_3 як солідарні боржники.
З розписки від 11.05.2014 року написаною власноруч позикодавцем ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 підтвердив отримання від ОСОБА_1 5150 доларів США в рахунок погашення боргу по отриманому від нього ОСОБА_2 позики за договором позики від 10.04.2014 року, де ОСОБА_1 виступив у якості гаранта погашення, у зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_2 для проведення розрахунку не з'явився.
З ч. 2 ст. 556 ЦК України вбачається, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Таким чином суд вважає, що поручитель ОСОБА_1 набув права позикодавця ОСОБА_3 та йому перейшли усі права позикодавця згідно договору позики від 10 квітня 2014 року.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення
Позивач, згідно даних зобов'язальних правовідносин, належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов'язання не виконав, отримані в борг кошти у визначений термін не повернув.
Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань договором або законом може бути передбачена неустойка або пеня. Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Як вибачається з договору займу у випадку прострочення позичальником встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору по 0,15 % від суми що залишилася за кожний день прострочення, починаючи з 10 травня 2014 року включаючи день повного погашення заборгованості.
Суд, дослідивши правильність проведення вказаних розрахунків, вважає їх доведеними та такими, що відповідають вимогам законодавства. В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 10.04.2014 року сплив 10.05.2014 року, відповідачем не надано до суду будь-якого підтвердження виконання ним зобов'язання щодо повернення грошей позичених відповідно до договору позики від, тому суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, що станом на 27.02.2015 року складає 8 065,12 доларів США, з врахуванням курсу гривні до долара США виманеного НБУ станом на 27.02.2015 року (2776,3120 за 100 доларів США) складає 224 031,13 гривень, яка складається з: основного боргу - 5 150 доларів США, що еквівалентно 143055,56 гривень; відсотків за користування з 10.05.2014 року по 31.12.2014 рік (7 місяців 21 день) = (150х7) + (150:31х21) - 1 152,62 доларів США, що еквівалентно 32 017,23 гривень та штрафних санкцій за прострочення повернення боргу з 11.05.2014 року по 31.12.2014 року (235 днів) = 5000 доларів СШАх0,15%х235 - 1 762,50 доларів США, що еквівалентно 48 958,34 гривень.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера №8 від 19.12.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на підставі угоди №56 від 19.12.2014 року сплатив адвокату ОСОБА_4 2000 гривень.
Так, дійсно, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, однак частина друга зазначеної статті, встановлює, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2000 гривень та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1515, 35 гривень.
Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 79, 84, 88, 195, 196, 208 ,209, 224-226, 293 ЦПК України ст.ст. 526, 556, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 224031 (двісті двадцять чотири тисячі тридцять одну) гривню 13 копійок - суму боргу за договором позики, яка складається з:
суми непогашеного боргу - 143055 (сто сорок три тисячі п'ятдесят п'ять) гривень 56 копійок;
штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання - 48 958 (сорок вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 34 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок - витрати за надання правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) гривень 35 копійок - суму сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом яких постановив його за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.