АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на ЗУ "Про захист прав споживачів" просив суд визнати недійсним кредитний договір №К2НСGR 00260453 від 13.02.2007 року, укладений між сторонами; визнати недійсним договір іпотеки квартири від 14.02.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобцем П.А. та зареєстровано в реєстрі за №685; застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати відповідача повернути позивачу 634 481 грн. 31 коп.; зобов'язати відповідача повернути позивачу оригінал договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобцем П.А., зареєстрованим в реєстрі за №680, реєстраційне посвідчення №038572, видане Київським МБТІ 19.04.2007 року, форму №6-а на житлові будинки, що не мають вбудованих приміщень "Експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку", посилаючись на ті підстави, що 13.02.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №К2HCGR00260453, за яким банк надає позичальнику кошти в готівковій формі через касу банку у вигляді невідновлюваної кредитної лінії на придбання квартири у розмірі 108 129, 00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у розмірі 18 192, 00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язання, взятого на себе позичальником за кредитним договором, 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №685. 14.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1/1-1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема, щодо річної відсоткової ставки, а саме, починаючи з 14.07.2010 року розмір річної відсоткової ставки підвищено до 13,54%. Вказав, що відповідач не надав позивачу після укладення додаткової угоди графіка погашення кредиту з урахуванням підвищеної річної відсоткової ставки. З огляду на викладене просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки порушує принцип добросовісності, умови кредитного та іпотечного договорів суперечать один одному, при укладенні договору позичальника не було проінформовано про всі умови договору.

Представники апелянта підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №К2HCGR00260453, за яким банк надає позичальнику кошти в готівковій формі через касу банку у вигляді невідновлюваної кредитної лінії на придбання квартири у розмірі 108129, 00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у розмірі 18192, 00 доларів США (а.с.13-18).

В якості забезпечення виконання зобов'язання 14.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №685 (а.с.20-25).

14.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1/1-1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема, щодо річної відсоткової ставки, а саме, починаючи з 14.07.2010 року розмір річної відсоткової ставки підвищено до 13,54%.

Позивач просив визнати договір кредиту №К2HCGR00260453 від 13.02.2007 року та договір іпотеки, укладений на забезпечення вказаного договору кредиту, недійсними, оскільки на його думку вони були укладені з порушенням норм права , зокрема, Закону України «Про захист прав споживача» та Закону України Про банк і банківську діяльність» та просив захистити його права споживача шляхом визнання цих договорів недійсними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірні договори укладені на підставі вимог закону, права позивача при цьому не порушують, вони є обов'язкові до виконання .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Апелянт в обґрунтування своїх вимог посилається на ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», а саме п.д, відповідно до якого кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту ( перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо)..

Крім того, апелянт посилається на Правила надання баками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року.

Відповідно до ст.. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається із матеріалів справи оспорювані позивачем договори укладені ним 13.02.2007 року.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 10.05.2007 року, тобто після укладення договорів між сторонами по справі.

Пунктом д ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» доповнено в 2011 році, а тому при укладенні договорів, які оспорюються позивачем, не могли бути кредитодавцем повністю виконані вимоги зазначеного пункту, оскільки на момент укладання договору такі вимоги закону не існували.

Однак, як вбачається із самого договору кредиту та про це зазначено в апеляційній скарзі апелянта в спірному договорі зазначено строк , на який надається кредит, сума кредиту, відсотки, які повинен сплачувати щомісячно боржник, період сплати з 5 по 10 число кожного місяця, сума, яку повинен сплачувати споживач щомісячно і т.д., а тому підстав вважати, що відповідачем не виконані умови захисту прав споживача та не надано інформацію про умови кредитування споживачу, у суду немає.

Колегія суддів також не погоджується із доводами апелянта про те, що умови договору кредиту є несправедливими, оскільки

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, в чому саме полягає несправедливість договору кредиту.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач уклавши договір кредиту та договір іпотеки виразив своє волевиявлення на отримання кредиту саме в цьому банку, саме на таких умовах, довгий період часу виконував зазначений договір , що свідчить про те, що він погоджувався з такими умовами договору, а тому підстав для задоволення позову колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :