АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про стягнення компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала у ПАТ «Комерційний банк «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендингових площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції та була звільнена наказом № 88-п від 13 лютого 2009 року. Посилаючись на те, що при звільненні відповідач не провів розрахунок у повному обсязі, просила стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на свою користь компенсацію (оплату праці) за роботу у неробочі та вихідні дні 17-18 січня 2009 року та 24-25 січня 2009 року в сумі 1017,40 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по березень 2015 року від належної позивачці оплати за роботу в неробочі та вихідні дні 17-18 січня 2009 року та 24-25 січня 2009 року в сумі 570,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (на день ухвалення рішення суду) в сумі 198003,69 грн. (т.1 а.с.1-7)

Відповідач проти позову заперечував, зазначав, що відповідний наказ (розпорядження) про залучення позивачки до роботи у зазначені нею вихідні і неробочі дні відповідачем не видавався, позивачка у вказані дні не залучалась до роботи відповідачем, після звільнення не заявляла про неправильність здійсненого з нею розрахунку, із зазначеними вимогами позивачка звернулась лише через шість років, тому заявлені вимоги вважав безпідставними. (т.1 а.с.148-153)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за роботу в вихідні дні в січні 2009 року в сумі 1017,40 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2009 року по березень 2015 року включно в сумі 570,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в сумі 200 801,43 грн., а всього 202 389,59 грн., а також стягнуто з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на користь держави судовий збір у розмірі 2023,89 грн. (т.1 а.с.196-205)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2015 року заяву ПАТ «Комерційний банк «Надра» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року залишено без задоволення. (т.1 а.с.226-227)

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що позивач необґрунтовано посилалася на розпорядження № 3 від 06 січня 2009 року, оскільки вказане розпорядження носило виключно загальнийхарактертависловлювалолишенамірвідповідачанаправитипрацівників у відрядження у відповідний період та вказаним розпорядженням не передбачалося виконання працівниками роботи саме у вихідні дні, не вказано конкретних вихідних днів, уякі мавби вийтина роботупрацівник. Зарахуваннякоштів навідрядження на картковий рахунок ОСОБА_1 не підтверджує жодним чином факт виконання позивачем роботи у вихідний день та позивачкою не надано доказів на підтвердження роботи філії ВАТ «КБ «Надра» Ужгородське регіональне управління у вказані вихідні дні. Крім того,при ухваленнірішення судомпершої інстанціїне застосованодо правовідносин, які виникли між сторонами положення ст. ст. 127, 163, 164, 168, 171 Податкового Кодексу України, оскільки навіть у разі задоволення позову, суд у своєму рішенні обов'язково має зазначити, що стягувана сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб. Також звернув увагу, що судом невірно вирішено питання про судові витрати, оскільки відповідно до вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ПАТ «Комерційний банк «Надра» звільнено від сплати судового збору.(т.1 а.с.230-235)

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримала доводи скарги і просила її задовольнити, представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити. В судове засідання 01 грудня 2015 року сторони не прибули, були сповіщені належним чином, ОСОБА_1 була сповіщена врученням повістки її представнику ОСОБА_4 про що у справі є докази.(т. 2 а.с. 28-29)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні, не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці.

З таким висновком колегія суддів не погодилась.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений ст. 107 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За змістом ст. 107 КЗпП України компенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За змістом вказаних норм, компенсація (оплата) роботи у вихідні дні сплачується працівникові за умови залучення роботодавцем працівника до роботи та наявності факту роботи працівника у вихідні дні. Невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір передбачає застосування до підприємства (установи, організації) наслідків передбачених ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Комерційний банк «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендингових площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистрибуції та наказом №88-п від 13 лютого 2009 року була звільнена. (т.1 а.с.12-16)

Розпорядженням Банку від 06 січня 2009 №3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу», у зв'язку з впровадженням нового продукту «Від тисячі до мільйона один крок» з 12 до 28 січня 2009 року зобов'язано начальника управління розвитку персоналу департаменту управління персоналом і керівника центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу департаменту змін та інновацій роздрібної мережі направити співробітників згідно з додатком 1, в цьому додатку зазначене і прізвище позивачки ОСОБА_1 серед працівників, які мали б бути направлені для проведення семінарів до Ужгородського Регіонального Управління ПАТ КБ «Надра». (т.1 а.с.17-22)

На період дії цього розпорядження припадали вихідні дні - 17, 18, 24 і 25 січня 2009 року.

Зі звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку, який належить ОСОБА_1, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 5500,00 грн. з цільовим призначенням «кошти на відрядження». (т.1 а.с.24-25)

За цим звітом не зазначено за яке саме відрядження перераховані вказані кошти.

Відповідач заперечував факт направлення ОСОБА_1 у відрядження і зазначав, що відповідний наказ (розпорядження) про залучення позивачки до роботи у зазначені нею вихідні і неробочі дні відповідачем не видавався, позивачка у вказані дні не залучалась до роботи відповідачем.

Такі доводи відповідача судом першої інстанції не спростовані, а до суду не надано об'єктивних доказів направлення ОСОБА_1 у відрядження або залучення позивачки до роботи у зазначені нею вихідні і неробочі дні.

Відповідно до положень частини 4 ст. 60, пункту 1 частини 1 ст. 214 ЦПК України, доказування, а відтак й ухвалене судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_1 не надала доказів перебування її у відрядженні з 12 до 28 січня 2009 року та про фактичну її роботу у вихідні та неробочі дні в цей період, то наявність лише розпорядження ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» від 06 січня 2009 року № 3 не дає підстави стверджувати про порушення її прав щодо невиплати грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні, тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в цій частині.

З цих же підстав не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по березень 2015 року від оплати за роботу в неробочі та вихідні дні 17-18 січня 2009 року та 24-25 січня 2009 року в сумі 570,76 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку (на день ухвалення рішення суду) в сумі 198003,69 грн.

Доводи представника позивачки ОСОБА_4 про фактичне перебування ОСОБА_1 в м. Ужгород із посиланням на роздруківку руху коштів за банківською картою за якою позивачка 14, 15, 22, 23 і 27 січня 2009 року отримувала готівку та здійснювала покупки в місті Ужгороді, вищевказаних висновків не спростовують, не можуть бути визнані доказом перебування позивачки у відрядженні та залучення її до роботи у неробочі та вихідні дні 17-18 січня та 24-25 січня 2009 року.(т. 1 а.с. 24-25)

Зважаючи на фактичні обставини встановлені у цій справі, посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 27.03.2013 року, від 20.11.2013 року, від 22.01.2014 року, від 11.02.2015 року, від 24.06.2015 року, колегія суддів визнала помилковими.

Заяву представника позивачки ОСОБА_4 про визнання преюдиційних обставин із посиланням на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2012 року, від 30 січня 2014 року, від 01 жовтня 2014 року, від 14 січня 2015 року, від 30 жовтня 2015 року колегія суддів відхилила, оскільки наданими до суду судовими рішеннями встановлено різні фактичні обставини, які не можуть бути враховані при розгляді цієї справи.(т.1 а.с.46-137 т.2 а.с.30-70)

До подібних висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-176 цс15.

За таких обставин та зважаючи на положення частини 2 ст. 314 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача судовий збір не стягується у випадку відмови в задоволенні позову, тому на підставі ст. 88 ЦПК України колегія суддів не вирішує питання стягнення судового збору.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/13004/2015

Унікальний номер 761/12634/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Маліновська В.М.

Доповідач Левенець Б.Б.