Справа № 191/1820/15-ц
Провадження № 2/191/924/15
У Х В А Л А

іменем України

06 серпня 2015 року суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Прижигалінська Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: центр ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання правочину недійсним та про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

27.07.2015 року ухвалою суду було відкрито провадження у цивільній справі № 191/1820/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: центр ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання правочину недійсним та про поділ спільного майна подружжя.

Також до суду із заявою про забезпечення позову звернулася позивачка, мотивуючи свої вимоги тим, що під час подання даного позову запропонувала відповідачеві поділити спільне майно подружжя автомобіль «КІА RІО», але він з метою ухилення від поділу автомобіля 08.04.2015 року перереєстрував спільне майно на свого батька ОСОБА_3, що свідчить про його небажання повернути їй належну частину спільного майна. В телефонній розмові відповідач погрожував їй тим, що він зробить все можливе, щоб вона не отримала належну їй частину спільного майна. 07.04.2015 року співвласник автомобілю ОСОБА_2 незаконно продав своєму батькові ОСОБА_3 спільне майно подружжя у вигляді автомобілю КІА RІО за 121 591 грн. 35 коп., за яким до даного часу зареєстроване право власності на цей автомобіль та змінені номерні знаки з АЕ 9715 ЕХ на АЕ 6532 НО. Після цього, з метою приховування автомобілю від поділу між подружжям, 03.07.2015 року новий власник автомобілю ОСОБА_3 видав громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 довіреність серії НАН № 917250, посвідченої приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на право розпоряджатися спірним автомобілем. 13.07.2015 року ОСОБА_7, який діяв за довіреністю, передоручив право розпоряджатися спірним автомобілем мешканцям Донецької області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 В межах підготовки автомобілю до продажу третій особі, громадянин ОСОБА_8 14 липня 2015 року зняв зазначений автомобіль з реєстраційного обліку в Центрі ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська. Станом на 04.08.2015 року право власності на спірний автомобіль зареєстрований за співвідповідачем ОСОБА_3 і він може в будь-яку мить розпорядитися ним особисто або через своїх представників. Всі ці дії відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчать про те, що вони мають намір в найближчий час перегнати автомобіль в зону АТО на продати його мешканцям м. Дебальцеве або іншого міста Донецької області. Якщо спірний автомобіль буде проданий іншій особі, то повернути його від добросовісного набувача буде неможливим, що унеможливлює виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

Просить суд негайно накласти арешт на автомобіль «КІА RІО», державний номерний знак НОМЕР_1, рік виготовлення 2012, ідентифікаційний номер автомобіля (VIN) Z94cb41abcr055418, колір кузова, кодовий № tdy Гранат, дата продажу автомобіля 08.06.2012 року, зареєстрований на даний час за гр. ОСОБА_3, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязати Центр ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська внести заборону на вчинення дій по відчуженню автотранспортного засобу в Державний реєстр обтяжень рухомого майна; оголосити зазначений автомобіль у розшук.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дана норма повною мірою діє при вирішенні питання про забезпечення позову, тобто особа, яка просить про вжиття таких заходів, повинна додати докази на підтвердження необхідності вжиття певного виду забезпечення позову.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, окрім позивача.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має зясувати факти про наявність у відповідача (боржника) спірного майна або знаходження належного відповідачеві спірного майна у інших осіб, а також брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року. Автомобіль «КІА RІО», 2012 року випуску, був придбаний відповідачем ОСОБА_2 та поставлений на облік Новомосковського ВРЕР ДАІ 13.06.2012 року. Належав даний автомобіль ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з особливими відмітками: ОСОБА_3, ОСОБА_1, дата реєстрації 13.06.2012 року. 07.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Новомосковського ВРЕР ДАІ 1209 із заявою про зняття даного автомобілю НОМЕР_2 з обліку для реалізації. 07.04.2015 року згідно довідки-рахунку ОСОБА_3 продано даний автомобіль за 121591 грн. 35 коп. та 08.04.2015 року він звернувся до Новомосковського ВРЕР ДАІ 1209 із заявою про вторинну реєстрацію ТЗ. 03.07.2015 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_3 надав повноваження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпоряджатися від його імені даним автомобілем, але вже з номером державної реєстрації АЕ 6532 НО. 13.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу посвідчено довіреність, якою ОСОБА_4, діючий за довіреністю від імені ОСОБА_3, уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпоряджатися від імені власника даним автомобілем д/з АЕ 6532 НО.

Отже, надані позивачем документальні підтвердження свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо зазначеного автомобілю, а саме, його поділ між подружжям, відповідачі вчиняють дії щодо розпорядження спірним майном на користь третіх осіб, у звязку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. За таких обставин наявні підстави для задоволення вимог позивача про накладення арешту на даний автомобіль.

Вимога позивача щодо зобовязання Центр ДАІ 1209 ВРЕР Новомосковська внести заборону на вчинення дій по відчуженню автотранспортного засобу в Державний реєстр обтяжень рухомого майна є безпідставною, оскільки арешт майна і є підставою для заборони на вчинення дій по його відчуженню, а також дане питання відноситься до компетенції виконавчої служби, що передбачено ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Що стосується вимоги позивача про оголошення зазначеного автомобілю у розшук, то дана вимога не є одним із видів забезпечення позову та не вирішується в судовому порядку, а відноситься до компетенції органів внутрішніх справ.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151 153 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «КІА RІО», державний номерний знак НОМЕР_1, рік виготовлення 2012, ідентифікаційний номер автомобіля (VIN) Z94cb41abcr055418, колір кузова, кодовий № tdy Гранат, зареєстрований на даний час за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АК № 086405, виданий Синельниківським МРВ 19.03.1998 року, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, Центру ДАІ 1209 ВРЕР м. Новомосковська для відома, відділу ДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т. В. Прижигалінська