Справа № 307/4047/14-ц
Провадження № 2/307/217/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 лютого 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Фера В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, головного управління МВС України в Закарпатській області, Харківського національного університету внутрішніх справ, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, головного управління МВС України в Закарпатській області, Харківського національного університету внутрішніх справ, про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2014 року він поштовим зв'язком отримав з Тячівського районного суду позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ (надалі - ХНУВС) до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на користь ХНУВС фактичних витрат, пов'язаних з його навчанням, а саме: грошові кошти в сумі 39 232, 36 гривень. До вказаної справи його судом залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Зі змісту вказаної цивільної справи, ХНУВС подав позов до його сина, ОСОБА_2, в основі якого лежить Договір № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, укладений між трьома сторонами: ХНУВС, Головним управлінням МВС України в Закарпатській області та його сином, курсантом ОСОБА_2, а також його дружиною, ОСОБА_5, яка діяла від імені сина, як законний представник його інтересів, оскільки він у той час був неповнолітнім. На даний час, тобто після отримання вищезазначеного позову, йому стало відомо те, що вказаний договір укладено та погоджено без його відома та без його дозволу, і без надання на нього будь-якої його згоди (усної, письмової, нотаріальної), як батька сина і курсанта ОСОБА_2. Зазначає, що жодної письмової або усної пропозиції від ХНУВС щодо погодження ним, як батьком ОСОБА_2, вказаного договору до нього не надходило взагалі, а всі відповідачі скривали від нього будь-які дані щодо підписання вказаного договору. Весь цей час ОСОБА_2 постійно проживав за місцем його проживання разом з ним та його дружиною, тобто, одночасно із обома батьками. Навчання його сина - ОСОБА_2 проходило без відома для нього в частині підписання вказаного правочину. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Крім цього, просить врахувати що він є інвалідом з народження (глухонімота) і його дружина також є інвалідом з народження, що підтверджує те, що він не міг почути від членів своєї родини про існування договору про навчання. Оскільки про порушення договором № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України своїх прав він довідався 13 жовтня 2014 року, просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати недійсним Договір № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, укладений між трьома сторонами: Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Закарпатській області та курсантом ОСОБА_2, за згодою ОСОБА_5, як законного представника ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечили.

Представники відповідачів - головного управління МВС України в Закарпатській області та Харківського національного університету внутрішніх справ в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак надіслали суду заперечення проти позову, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10 лютого 1990 року уклали шлюб (а.с. 9).

Із копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.10).

11 листопада 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, головним управлінням МВС України в Закарпатській області та ОСОБА_2, був укладений договір № 8214-8сд/3к про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Також, цей договір був підписаний ОСОБА_5 (а.с. 17-18).

Згідно зі ст. 56 Закону України"Про вищу освіту" (в редакції станом на моменту укладення договору), випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" наказом Міністерство внутрішніх справ України N 150 від 14.05.2007р. було затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, якому відповідає договір укладений із позивачем.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Із ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 ЦК України у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно ст. 221 ЦК України, правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Після досягнення повноліття, маючи повну цивільну дієздатність, ОСОБА_2 будь-яких претензій щодо недійсності договору не пред'являв та виконував його умови. Крім цього, ОСОБА_2 певний період часу відпрацював за направленням в Тячівському РВ УМВСУ у Закарпатській області.

З тексту договору від 11 листопада 2008 року вбачається схвалення матір'ю ОСОБА_2 - ОСОБА_5 вказаного договору шляхом його підписання, а також самим відповідачем ОСОБА_2 після досягнення ним повноліття шляхом фактичного часткового виконання умов вказаного договору, а саме проходження служби в Тячівському РВ УМВС України в Закарпатській області.

Як встановлено судом та стверджено поясненнями сторін у судовому засіданні, відповідачі повністю виконали свої зобов'язання за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, в той час як відповідач ОСОБА_2, отримавши освіту, звільнився з органів МВС України до збігу встановленого договором трьохрічного строку після закінчення університету.

Представником позивача не заперечується той факт, що позивач знав де і протягом якого часу навчався відповідач ОСОБА_2 і не пред'являв жодних претензій до відповідачів.

Враховуючи, що син позивача навчався на денній формі навчання, що зазначено у п. 1 Договору у іншому місті, а саме в м. Харків, суд не приймає до уваги, що він не знав про укладення сином оспорюваного договору, який, крім того, був укладений за участю його дружини - ОСОБА_5.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він не мав можливості дізнатися про укладення договору про навчання його сина, з огляду на те, що на нього ст. 150 СК України покладено обов'язки по вихованню і розвитку дитини.

Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України "Про вищу освіту"(в редакції станом на моменту укладення договору) , розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Типовий договір затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Отже, укладення договору між особою, яка планує навчатися у вищому навчальному закладі та вищим навчальним закладом передбачено чинним законодавством.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, позивач знав, що його син навчається у Харківському національному університету внутрішніх справ.

Відповідно, позивач повинен був передбачати укладення договору між його сином та вищим навчальним закладом.

Тобто, відповідно до ст. ст. 221, 222 ЦК України, договір № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України вважається схваленим позивачем.

Крім того, відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто необхідною передумовою для захисту права особи є його порушення.

Як вбачається із п. 1 договору № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України підготовка ОСОБА_2 здійснюється за державним замовленням на денній формі навчання. Крім цього, даним договором не передбачено жодної відповідальності батьків особи, що проходить підготовку.

Отже, укладений договір № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України жодним чином не впливає на права чи обов'язки позивача ОСОБА_4, який не є стороною цього договору.

Крім того, відповідно до ст. 33 ЦК України, неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

Відповідно до п. 2.3.6 Договору, ОСОБА_2 взяв на себе обов'язок у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Таким чином ОСОБА_2 самостійно несе відповідальність, яка виникає на підставі укладеного ним договору № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Крім того, суд вважає, що всі учасники правочину бажали настання подій, викладених в оспорюваному договорі. ОСОБА_2 був зарахований студентом Харківського національного університету внутрішніх справ, навчався у цьому закладі, а після його завершення був працевлаштований, і певний час працював за направленням, тобто Харківський національний університет внутрішніх справ та ГУ МВС України в Закарпатській області виконали свої зобов'язання за Договором № 8214-8сд/3к від 11 листопада 2008 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, головного управління МВС України в Закарпатській області, Харківського національного університету внутрішніх справ, про визнання правочину недійсним слід відмовити.

Керуючись ст. 56, ч.6 ст.64 Закону України "Про вищу освіту" (в редакції станом на моменту укладення договору), ст. 18 Закону України "Про міліцію", ст.ст. 15, 33, 25, 215, 221, 222, 526, 626-629 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, головного управління МВС України в Закарпатській області, Харківського національного університету внутрішніх справ, про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які беруть участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Ніточко