Провадження №2/761/2235/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, у якому просив визнати недійсним Кредитний договір № 44-07-И/02 від 08 серпня 2008 року та Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 17 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2; визнати недійсним Іпотечний договір від 08 серпня 2007 року, укладений між ПАТ «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 2213; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири № 15 по вул. Шолом-Алейхема у м. Києві, яка була зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 2214-70; скасувати запис реєстраційний номер 2214-70 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії Центральне РУ ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Відповідач) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 44-07-И/02 за умовами якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 217 445,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,5% річних. ОСОБА_4 (надалі - позивач) зобов'язалась Відповідачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним договором № 44-07-И/02, згідно Договору поруки від 08 серпня 2014 року. 08 серпня 2007 року ОСОБА_5 купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою площею - 43,90 кв.м., у ОСОБА_2 08 серпня 2007 року між Відповідачем та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого трьохкімнатна квартира, що розташована в ж. Київ, АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою шющею - 43,90 кв.м., була передана в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів виданих за Кредитним договором № 44-04-И/02 на суму 217 445,00 доларів США. 30 листопада 2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 кредитну заборгованість. Позивач вважає, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитний договір є таким, що укладений із порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а при укладенні Іпотечного договору від 08 серпня 2007 року не було отримано згоди ОСОБА_1, як дружини ОСОБА_2, на передачу в іпотеку їхньої спільної квартири, а тому вказані договори мають бути визнані судом недійсниим. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні з огляду на ту обставину, що до спорів щодо виконання кредитного договору не можуть застосовуватись положення Закону України «Про захист прав споживачів», а застосуванню підлягає спеціальне законодавство у системі кредитування. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 надала свою згоду на укладення Іпотечного договору у власній заяві від 08 серпня 2007 року, справжність її підпису засвідчено нотаріусом.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 08 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії Центральне РУ ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 44-07-И/02 за умовами якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 217 445,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,5% річних.

Як зазначено в п.2.3. Кредитного договору кредитні ресурси отримані Позичальником використовуються за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою площею - 43,90 кв.м.

08 серпня 2014 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Договір поруки, за умовами якого Позивач зобов'язується перед Відповідачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним договором № 44-07-И/02.

17 квітня 2008 року між Відповідачем та ОСОБА_2 було кладено Додаткову угоду до Кредитного договору, за умовами якої було змінено розмір щомісячного платежу на 2 515 доларів США. Разом з тим, було змінено Додаток 1 до Кредитного договору «Графік зниження розміру заборгованості».

08 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою площею - 43,90 кв.м.

У відповідності до умов п.5.1. Кредитного договору забезпечення виконання юбов'язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 78.50 кв.м., житловою площею - 43,90 кв.м. Позичальник зобов'язується в день отримання кредитних ресурсів укласти з банком договір наступної застави (іпотеки) одночасно з укладанням договору купівлі-продажу нерухомості.

08 серпня 2007 року між Відповідачем та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого трьохкімнатна квартира, що розташована в АДРЕСА_1, загальною площею - 78,50 кв.м., житловою шющею - 43,90 кв.м., була передана в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів виданих за Кредитним договором № 44-04-И/02 на суму 217 445,00 доларів США.

20 липня 2009 року Відповідач звернувся до Позивача та ОСОБА_2 з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за умовами Кредитного договору в розмірі 1 201 137 грн. 46 коп. В свою чергу, Позивачем було подано зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим; ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним.

30 листопада 2011 року Шевченківським районним судом було прийнято рішення, яким вимоги Відповідача було задоволено, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач вважає кредитний договір № 44-07-И/02 від 08 серпня 2007 року таким, що укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд не може погодитись з такими висновками позивача, виходячи з наступного.

До спорів, які виникають з кредитних правовідносин, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» можливе у тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типу відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виникнення цього договору Закону України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

З огляду на зазначене, Позивач безпідставно звертається до положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації про умови кредитування.

Як вказує у позовній заяві Позивач згоди на укладення такого Іпотечного договору від 08 серпня 2007 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вона не давала, хоча предметом іпотеки є квартира, що перебуває у спільній власності подружжя.

З огляду на таке, позивач вважає Договір таким, що суперечить чинним актам цивільного законодавства і, як наслідок, - є недійсним.

Суд не може погодитись з такими висновками позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 законом встановлено наступні вимоги, додержання яких є обов'язковими при укладенні правочину для його дійсності: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку" передбачено, що іпотечні договори підлягають укладенню у письмовій формі.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на час укладання Іпотечного договору) передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення іпотечного договору.

При цьому, вимоги для посвідчення таких договорів передбачені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004р. № 20/5 (далі - Інструкція), що була чинною на час укладання спірного Іпотечного договору, пунктом 99 якої передбачено, що договори про заставу спільного сумісного майна посвідчуються за правилами, викладеними в пунктах 44 і 45 цієї Інструкції.

Так, умовами пунктів 44, 45 Інструкції визначено, що нотаріус, що посвідчує угоду повинен переконатися у наявності згоди другого з подружжя щодо розпорядження майном та відібрати таку згоду письмово (при цьому справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку).

Виходячи з вищенаведеного, саме під час нотаріального посвідчення іпотечного договору повинна бути наявна згода кожного з подружжя стосовно розпорядження спільним майном, підпис на якій до того ж підлягає нотаріальному посвідченню.

З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 19 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1, як дружина ОСОБА_6, надала згоду на укладення Іпотечного договору у власній заяві від 08 серпня 2007 року справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом та зареєстровано за номером 2207.

Окрім того, п. 13 Інструкції передбачено, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, яке здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на відсутність її згорди при укладенні Іпотечного договору від 08 серпня 2007 року є безпідставними та недоведеними.

Аналізуючи обставини справи та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що зміст оскаржуваних договорів відповідає вимогам закону, а тому настання юридичного наслідку у вигляді визнання договорів недійсними є безпідставним.

Таким чином, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: