У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю позивачки та представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду від 8 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області та Управління Держземагенства в Острозькому районі Рівненської області, про визнання відмови щодо непогодження меж і підписання технічної документації із землеустрою з приватизації земельної ділянки неправомірними та визнання права на приватизацію земельної ділянки і технічної документації із землеустрою погодженою без підписів суміжних землекористувачів,

в с т а н о в и л а :

19 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області та Управління Держземагенства в Острозькому районі Рівненської області, про визнання відмови щодо непогодження меж і підписання технічної документації із землеустрою з приватизації земельної ділянки неправомірними та визнання права на приватизацію земельної ділянки і технічної документації із землеустрою погодженою без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Рішенням Острозького районного суду від 8 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 82 від 24 березня 1994 року їй було виділено земельну ділянку площею 0,25 га під будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1, а рішенням цієї ж ради № 66 від 30 грудня 1997 року зазначена земельна ділянка була передана їй у власність.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради від 11 листопада 2011 року, вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1

В неї немає спору за межі земельних ділянок із суміжними землекористувачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3, оскільки ці межі проходять по огорожах, які давно встановлені самими відповідачами.

Вона не надала Вельбівненській сільській раді належним чином оформлену технічну документацію із землеустрою, оскільки відповідачі відмовилися підписати акти приймання-передачі межових знаків, а витяг з Державного кадастрового плану земельної ділянки може бути виданий лише після затвердження сільською радою технічної документації з землеустрою.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач та Управління Держземагенства в Острозькому районі Рівненської області рішення місцевого суду вважали законним та обґрунтованим і просили апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПП „Земельне бюро" як виконавець робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки позивачки в натурі (на місцевості) не повідомляв відповідачів про час і дату проведення таких робіт, та що позивачка не надала Вельбівненській сільській раді на затвердження належним чином оформлену технічну документацію із землеустрою та витяг з Державного кадастрового плану про земельну ділянку.

Колегія суддів із такими висновками місцевого суду погоджується.

З позовної заяви ОСОБА_2 та технічної документації із землеустрою, підготовленої ПП „Земельне бюро" у 2013 році на замовлення позивачки, вбачається, що вона звернулася в суд із даним позовом до відповідачів з метою приватизації земельної ділянки, яка у 1994 році була виділена їй під будівництво житлового будинку (а. с. 2-4, 7, 68).

Судом установлено, що рішенням Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області № 82 від 24 березня 1994 року позивачці дійсно була виділена земельна ділянка площею 0,25 га під будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Проте з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20 травня 2011 року слідує, що належний позивачці будинок був збудований нею ще у 1990 році, тобто за декілька років до виділення їй відповідної земельної ділянки (а. с. 39-42).

З рішення Вельбівненської сільської ради № 66 від 30 грудня 1997 року, якою позивачка також обґрунтовувала свої позовні вимоги, вбачається, що їй була передана у приватну власність земельна ділянка, яка була призначена не для будівництва і обслуговування належного їй житлового будинку, господарських будівель і споруд (про що вона стверджує у своїй позовній заяві, і на приватизацію якої вона претендує), а земельна ділянка такої ж площі, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 6-6 зворот).

Таким чином, підстав вважати, що рішенням Вельбівненської сільської ради № 66 від 30 грудня 1997 року позивачці була передана у власність земельна ділянка площею 0,25 га, яка у березні 1994 року їй була виділена під будівництво належного житлового будинку, у справі немає.

Крім того, зі справи видно, що біля свого будинку позивачка помимо земельної ділянки площею 0,25 га, виділеної їй під будівництво житлового будинку, користується також земельною ділянкою приблизно такої ж площі для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 90, 105).

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тому з урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухваленого місцевим судом рішення у даній справі та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Острозького районного суду від 8 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: