АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарях - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» заборгованість за кредитним договором №02/978/К/089 від 06.06.2007 року в розмірі 10 076 531,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» судовий збір в сумі 3080 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед банком, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить періодів заборгованості, відсоткових ставок, чітких графіків розрахунків заборгованості, в ньому не зазначено усіх дат погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування. Матеріали справи також не містять будь-яких доказів виплати банком позичальнику кредиту за кредитним договором. Також, вказує на те, що судом 1-ї інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин між банком та відповідачем строк позовної давності, оскільки з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості чітко вбачається, що банк просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам з 06.06.2007 року, а тому позовна давність має обчислюватися окремо по кожному простроченому платежу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 червня 2007 року між Акціонерним банком «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №02/978/К089, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних і погашенням згідно умов вказаного договору. Строк дії договору по 04.06.2008 року.

В подальшому 27.07.2007 року між Акціонерним банком «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 04.06.2008 року включно.

04.06.2008 року між Акціонерним банком «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 03.06.2009 року включно.

Правонаступником Акціонерного банку «Старокиївський банк» було Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк «Старокиївський банк».

03.06.2009 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 20% річних по 02.07.2009 року включно.

02.07.2009 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 02.06.2010 року включно. Також розділ 5 даного кредитного договору викладено в новій редакції.

30.11.2009 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 02.06.2010 року включно. Також розділ 5 даного кредитного договору викладено в новій редакції.

02.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 01.06.2011 року включно.

Правонаступником Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Старокиївський банк» є Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк».

01.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №7 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 01.09.2011 року включно.

01.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №8 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 30.09.2011 року включно.

30.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 28.09.2012 року включно.

28.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 27.09.2013 року включно.

30.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Старокиївський банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №9 до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року, якою визначено термін погашення заборгованості в сумі 265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 29.04.2014 року включно.

Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договором №02/978/К089 від 06 червня 2007 року не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10076531,95 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №02/978/К089 від 06 червня 2007 року не виконав, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Додатковою угодою №11 від 30.04.2013 року до кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року визначено термін погашення заборгованості в сумі 1265 490 євро, зі сплатою 16% річних по 29 квітня 2014 року включно.

Пунктом 2.6 кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року встановлено, що нараховані проценти сплачуються позичальником починаючи з серпня 2007 року протягом перших семи календарних днів наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів, шляхом внеску в касу кредитора або шляхом безготівкового перерахування платіжним дорученням на рахунок кредитора, вказаний в п.2.5 даного договору, та одночасно з остаточним погашенням кредиту. При остаточному погашенні кредиту позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №02/978/К089 від 06 червня 2007 року не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 21.11.2014 року заборгованість за кредитним договором №02/978/К089 від 06 червня 2007 року становить 530 746,18 євро, що еквівалентно 10 076 531,95 грн., в тому числі 265 485,31 євро, що еквівалентно 5 040 396,57 грн. - заборгованість за кредитом, 208 896,84 євро, що еквівалентно 3 966 030,80 грн. - заборгованість за відсотками, 34 047,58 євро, що еквівалентно 646 413,60 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 22 316,44 євро, що еквівалентно 423 690,98 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Оскільки факт не виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року достовірно встановлений, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 10 076 531,95 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить періодів заборгованості, відсоткових ставок, чітких графіків розрахунків заборгованості, в ньому не зазначено усіх дат погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування, а тому є неналежним доказом у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач не надав ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням, зазначивши лише, що наданий розрахунок є неправильним.

Твердження апелянта про те, що матеріали справи також не містять будь-яких доказів виплати банком позичальнику кредиту за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Пунктами 2.1, 2.2 кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року встановлено, що видача позичальнику кредиту проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок №43 в АБ «Старокиївський банк» з позичкового рахунку НОМЕР_1 в АБ «Старокиївський банк». Моментом (днем) надання позичальнику кредиту вважається день перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

З наявного в матеріалах справи меморіального ордеру №1689/1 від 06.06.2007 року вбачається, що на виконання умов кредитного договору №02/978/К089 від 06 червня 2007 року позивачем було перераховано кошти на поточний рахунок позичальника №43 в АБ «Старокиївський банк» з позичкового рахунку НОМЕР_1 в АБ «Старокиївський банк».

Отже, відповідно до умов кредитного договору 02/978/К089 від 06 червня 2007 року днем отримання ОСОБА_3 кредиту в сумі 265 490 євро є 06 червня 2007 року. Даний факт, також підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з особового рахунку відповідача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин між банком та відповідачем строк позовної давності, оскільки з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості чітко вбачається, що банк просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам з 06.06.2007 року, а тому позовна давність має обчислюватися окремо по кожному простроченому платежу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій.

До позовної заяви позивачем було надано ряд документів, зокрема, і розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що банком розрахунок заборгованості по відсоткам було проведено за період з 06.06.2007 року по 20.11.2014 року.

З наявної в матеріалах справи повістки від 18.02.2015 року (а.с.63) вбачається, що представником ОСОБА_3 ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви було отримано на руки 12.03.2015 року.

Тобто, з 12.03.2015 року відповідачу та його представнику було відомо про те, що банком розрахунок заборгованості по відсоткам було проведено за період з 06.06.2007 року по 20.11.2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Проте, ні відповідач, ні його представник до суду 1-ї інстанції з заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не звертались, а тому у суду 1-ї інстанції правових підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не було.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм правильну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: