Справа № 194/322/15-ц
Провадження№2/194/218/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

при секретарі Ощепковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 29 вересня 2000 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з ним та знаходяться на його утриманні. Під час проживання однією сімєю в шлюбі, 30 березня 2004 року ним було придбане нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1. Відповідач не проживає в зазначеній квартирі з листопада 2012 року, комунальні послуги не сплачує, її особистих речей в квартирі не має, її місце перебування та проживання не відоме, а він несе додаткові витрати за комунальні послуги. Вважає це порушенням права його приватної власності, тому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_2 та зняти її реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила, та від неї не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» надав до суду письмову заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позовних вимог, а також просив розглядати справу за його відсутності.

У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України.

Згідно ст.5 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, чинного на момент розгляду справи, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які біли одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власті за позивачем ОСОБА_1 (а.с.21).

Відповідно до акту № 136 від 18 лютого 2015 року, складеного працівниками ЖРЄУ та сусідами, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована але не проживає з листопада 2012 року по теперішній час ОСОБА_2 (а.с.23).

Сторони по справі зареєстрували шлюб 29 вересня 2000 року, який було розірвано за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року (а.с.15).

Квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем згідно договору купівлі - продажу квартири від 30 березня 2004 року, засвідченого державним нотаріусом Тернавської державної нотаріальної контори (а.с.19-20).

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тобто є спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача по справі, а не особистою приватною власністю лише позивача.

Доводи позивача про те, що він несе додаткові витрати за комунальні послуги за відповідача, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, так як зазначене питання може бути вирішено в іншому порядку, а саме - шляхом розділення особових рахунків та стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на оплату комунальних послуг .

Тобто в даному випадку відсутні передбачені законом підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі, так як буде порушено її право власності, закріплене Конституцією України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, а також ст.60, 61, 68 СК України.

У звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215,244-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, - відмовити.

Згідно ст.228 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: І.П. Пономаренко