Справа № 577/218/15-ц
Провадження № 2/577/164/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

судді Кравченка В.О.,

при секретарі Мирошниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 2485 грн. основного боргу за договором позики, 627 грн. процентів за період з 03.01.2012 року по 12.01.2015 року, інфляційних збитків за період з січня 2012 року по грудень 2014 року в розмірі 627 грн. 09 коп. та три відсотка річних за період з 13.01.2012 року по 12.01.2015 року, що становить 223 грн. 85 коп.

На обгрунтування вимог у заяві зазначає, що 03.01.2012 року відповідач взяв у неї в борг 2750 грн. про що надав відповідну розписку. 05.01.2012 року частину грошей ОСОБА_2 повернув, а на залишок - 2485 грн. був укладений Договір згідно з яким боржник зобов"язався віддати кошти 12.01.2012 року. Проте, до теперішнього часу борг не повернутий, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився повторно, відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, судова повістка вручена його матері ОСОБА_4, яка проживає разом з ним (а.с.38,39).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неопадотковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У ч.1 ст.1048 ЦК зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із представлених доказів вбачається, що 03.01.2012 року між сторонами був укладений договір позики за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг 2750 грн., частину з яких повернув, а на залишок - 2485 грн. уклав Договір згідно якого зобов"язався віддати кошти 12.01.2012 року (а.с.4-7). Проте, борг до теперішнього часу не віддав, що є підставою для стягнення його примусово разом з відсотками, інфляційними втратами та трьома відсотками річних відповідно до наведених вище норм діючого законодавства.

Суд погоджується з розрахунком представленим позивачем (а.с.11-13) і вважає, що з відповідача слід стягнути 2485 грн. основного боргу за договором позики, 627 грн. процентів встановлених на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 03.01.2012 року по 12.01.2015 року, інфляційних збитків за період з січня 2012 року по грудень 2014 року в розмірі 627 грн. 09 коп. та три відсотка річних за період з 13.01.2012 року по 12.01.2015 року, що становить 223 грн. 85 коп., а всього 3962 грн. 94 коп.

Керуючись: ст.ст. 1046-1048, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3962 грн. 94 коп. заборгованості за договором позики від 03.01.2012 року та 243 грн. 60 коп. відшкодування судових витрат, а всього 4206 грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кравченко В. О.