Справа №461/4026/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

при секретарі Підлужному Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами про поділ спільного майна подружжя: квартири по АДРЕСА_1; гаражний бокс НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Сокіл»; дачний будинок НОМЕР_2 з присадибною ділянкою в с.Малі Грибовичі ; автобус марки «Мерседес100», покликаючись, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя;11.03.2013р. шлюб між ними розірвано,однак, майно , яке придбано в часі шлюбу між ними не поділено.

В судовому засіданні позивачка вимоги повністю підтримала, просить такі задоволити. Пояснила,що в часі спільного проживання, мали спільний з відповідачем сімейний бюджет; виховували дітей, діти потім допомагали матеріально їм, і за спільні кошти придбали спірне рухоме та нерухоме майно.

Відповідач проти позову заперечив та пояснив, що квартиру АДРЕСА_1, яка спочатку була виділена йому як службова, придбана ним у підприємства ЗАТ ТСП»Галінстрах» за кошти рідного брата, який ОСОБА_3Позивачка будь-яких грошей на придбання квартири не давала. Щодо гаражного боксу,то такий не приватизований,а членом гаражного кооперативу є ОСОБА_4; дачний будиночок збудований самовільно.Щодо машини,т о ніхто із сторін не бажає отримувати компенсацію, та вносити кошти на депозит.Тому в позові просить відмовити.

Суд, з»ясувавши обставини справи, перевіривши доводи сторін та надані докази, вважає,що позов слід задоволити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.60 СК України , майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини / навчання,ведення домашнього господарства? догляд за дітьми, хвороба , тощо/ самостійного заробітку/ доходу / . Вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України, уразі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина,чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.Присудження одному із подружжя грошової компенсаціїї можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2003року ОСОБА_2 придбав у ЗАТСП» Галінстрах» квартиру АДРЕСА_1; вартість вчинено за 43 742,64 грн.;з яких 16 000,00сплачено протягом трьох днів після підписання договору,а решту суми 27742,64грн.до 31.12.2008р. 09.10.2006р. проведена реєстр рація права власності на нерухоме майно вказаного житлового приміщення / а.с.6,7/.

Із приєднаних копій квитанцій до прибуткового касового ордеру відповідач ОСОБА_2 провів оплату вартості придбаної квартири згідно умов договору в сумі 27742,64грн. в лютому та листопаді 2005року/а.с.16-18/.

Доводи відповідача про те, що на час придбання спірної квартири між ним та позивачкою фактично припинені шлюбні відносини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу 2/461/1030/13р.,зокрема , із рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2013р.,сторони протягом тривалого часу проживають окремо,не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства.Однак, рішення суду не встановлює конкретного періоду припинення таких відносин,як на це помилково покликається ОСОБА_2 Останній в позові зазначає, що « на протязі останніх десяти років подружнє життя поступово погіршувалось, та в кінцевому результаті фактично припинилось». Матеріалами даної справи не встановлено, що станом на час придбання квартири подружжя не проживало разом та не вело спільного господарства.

Інших доказів припинення ведення спільного господарства і розпаду сім»ї станом на час придбання житла відповідачем не надано.

В той час,як позивачка надала суду квитанції та платіжні документи про оплату нею комунальних платежів по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що сторони станом на 2003-2005р.р. працювали, мали доходи; квартиру належну ОСОБА_1по АДРЕСА_2 здавали в оренду; матеріально допомагала донька, яка тривалий час потсійно проживає за кордоном.Цих обставин сторони не спростовують.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 про те, що частину грошей на оплату за придбання спірної квартири надав він.Оскільки такі показання є голослівними і іншими доказами не стверджуються;а свідок будучи рідним братом відповідача,є особою зацікавленою у вирішенні спору.

Таким чином, суд вважає, АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , набута під час шлюбу, відтак, кожен з подружжя має право на 1/2 ідеальну частину спірного житла .

Щодо гаражного боксу в гаражному кооперативі «Сокіл»,що по вул.Пелехатого в м.Львові,то як вбачається із довідки ТВПТ»Сокіл» від 13.05.2014р., членом товариства є ОСОБА_4, який сплатив усі внески за гаражний бокс НОМЕР_1/а.с.20/.Відтак, не є спільним майном подружжя і поділу не підлягає.

Дачний будиночок НОМЕР_2 в с.Малі Глібовичі збудований самовільно;у встановленому законом порядку не узаконений, тому також не може бути предметом спору.

Автомобіль »Мерседес-100»1992р. випуску, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи становить 21 479,08 грн. ,зареєстрований на праві власності ОСОБА_2 26.11.2004р.

Оскільки сторони не виявили бажання виконати вимоги норми ст..71 СК України, не внесли на депозит суду відповідної грошової суми , суд визначає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, 60, 69, 71 СК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 ідеальну частину Автомобіля »Мерседес-100»1992р. випуску.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.