_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/903/2012
Провадження № 4-с/520/109/15
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

27.11.2015 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

09.11.2015 року заявник звернувся до суду з скаргою, в якій просить ухвалити рішення про обовязкове погашення боргу по виконавчому листі від 05.07.2015 року державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з розподілом стягування грошової суми з ОСОБА_2 в рівних частках між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінростбанк», в якому судовий виконавець ОСОБА_3 перераховує всі 20% коштів з пенсії ОСОБА_2 чим наносить йому матеріальну та моральну шкоду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2012 року Другий Київський відділ державної виконавчої служби за постановою № В-4/179 від 03.12.2012 року зобовязано стягувати з ОСОБА_2 16865 гривень на користь ОСОБА_1 та витрат проведення виконання в розмірі 30 гривень.

Однак, заявник стверджує, що станом на 27.10.2015 року судовий виконавець ОСОБА_3 через бездіяльність не перерахував на його розрахунковий рахунок жодної гривні, не дивлячись на те, що Пенсійний Фонд України в Київському районі м. Одеси щомісячно перераховує з пенсії ОСОБА_2 по 20% коштів на рахунок другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання зявився державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3, який у задоволенні скарги просив відмовити, посилаючись на її безпідставність.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час,дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/903/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 16 865 (шістнадцять тисяч вісімсот шістьдесят п`ять) гривень, в решті позову відмовлено.

Вказане рішення в законному порядку оскаржене не було, а від так набрало законної сили, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

22.11.2012 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №1512/903/2012 на примусове виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20,25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаними виконавчими листами. Копії зазначених постанов із супровідними листами в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду.

Боржником у строк, наданий для самостійного виконання рішення, вимоги виконані не були.

Відповідно до вимог с. 27 Закону було розпочато примусове виконання рішення, а саме 03 серпня 2013 року Головним державним виконавцем Кіптіковим І.О. було винесено постанову №В-9/11175/2013/ВП№ 39309618, якою було звернуто стягнення на пенсію боржника - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 20%.

Суд не погоджується з доводами скарги щодо того, що державним виконавцем жодного разу не було перерахованого на розрахунковий рахунокскаржника грошових коштів, так як суду було надано копії Розрахунків розпоряджень № В-9/1175/2013/ВП№ 39309618 від 21.07.2014 року, 25.09.2014 року, 09.10.2014 року, 19.11.2014 року та 11.12.2014 року, з яких вбачається, що грошова сума у розмірі 76,29 гривень кожного місяця була перерахована на користь ОСОБА_1 , АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10015/0510 МФО 328845, код 09328601, транз. рах. 0510 особистий рахунок 0615.

Слід враховувати той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм закону, заявником не надано суду доказів того, що дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Також суд бере до уваги, що окрім виконавчого листа № 1512/903/2012, на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5058/10, виданого Київським районним судом м. Одеси 21.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фінростбанк» грошової суми у розмірі 574 175, 30 гривень та 1 820 гривень.

Слід зазначити, що вказані грошові кошти також відраховуються на користь ПАТ «Фінростбанк» з пенсії боржника ОСОБА_2 у розмірі 20 % , про що свідчать Постанови державного виконавця № В-4/755, та № В-4/756 від 30.12.2011 року.

Розподіл стягнутих з боржника грошових сум та черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів, регулюється статтями 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У судовому засіданні державний виконавець пояснив, що щомісяця стягнуті грошові кошти з боржника повинні розподілятися наступним чином шляхом: 97,15 % від стягнутої суми на користь ПАТ «Фінростбанк», 2,85 % від стягнутої суми на користь ОСОБА_1.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 49, 53, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.