РІШЕННЯ

іменем України

"26" лютого 2015 р. 145/258/15-ц

2/145/286/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гришовецької сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 15.05.2001 року, посвідчений секретарем Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області Скринник С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 20, яким усе своє майно заповіла позивачці ОСОБА_2. На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Позивачка ОСОБА_2 спадщину прийняла, заволодівши до шести місяців з часу відкриття спадщини оригіналом державного акта на право приватної власності на землю на ім'я спадкодавця.

Відповідно до чинного на той час законодавства, зокрема ст. 549 Цивільного кодексу України (1963 року) спадкоємець визнавався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном визнавалась наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів на майно, що належало спадкодавцеві.

З метою оформлення прийнятої спадщини позивачка зверталася до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки в державному акті на право приватної власності містяться незастережні виправлення.

Разом з тим позивачка вважає, що вищезазначена земельна ділянка входить до складу прийнятої нею спадщини з наступних підстав.

За загальним правилом право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В даному випадку таким документом є державний акт ВН № 000581, який виданий на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 18 серпня 1999 року.

До 01.01.2002 року (дата набрання чинності ЗК України в редакції 2001 року) передача у приватну власність громадянам земельних ділянок здійснювалась у відповідності до ЗК України в редакції 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначались статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року, відповідно до якої право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною місцевою радою, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто, право власності громадян на земельну ділянку виникало з моменту прийняття відповідною радою рішення про передачу у власність громадянину земельної ділянки, але з наступною видачею державного акта на право власності на земельну ділянку. ( Лист ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм про власність та спадкування»)

На зазначену земельну ділянку заборона відсутня.

Оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі немає можливості, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тиврів Вінницької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений. Гришовецька сільська рада подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №000581, виданим 12.10.1999 (а.с.6), однак у ньому містяться незастережні виправлення.

Позивач - спадкоємиця в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, спадщину прийняла відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (1963 року), оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, заволодівши оригіналом державного акта на право приватної власності на землю на ім'я спадкодавця. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №39732617 від 26.02.2015 р.

Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 80785,61 грн., що стверджується витягом про нормативно - грошову оцінку відділу Держземагенства у Тиврівському районі Вінницької області №01-9/260 від 05.02.2015 р. (а.с.8).

На дану земельну ділянку заборони немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1233, 1235, 1268 ЦК України, ст.ст.548, 549 Цивільного кодексу України (1963 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р., -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гришовецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тиврів Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.