20.02.2015 Справа № 756/1184/15-ц
унікальний №756/1184/15-ц
провадження № 2/756/1907/15
УХВАЛА

20 лютого 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 3535376 грн. 63 коп., в тому числі суму основного боргу в розмірі 2229526 грн. 91 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 557048 грн. 68 коп., проценти нараховані на основну суму боргу в розмірі облікової ставки НБУ, що становлять 549425 грн. 36 коп., та три відсотки річних нараховані на основну суму боргу в розмірі 199374 грн. 68 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 грудня 2011 року відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 141020 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача про отримання вказаної грошової суми, яку зобов'язався повернути не пізніше 04 лютого 2012 року, проте не повернув.

Ухвалою суду від 20 лютого 2015 року відкрито провадження в зазначеній справі.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти та нерухоме майно, в тому числі на корпоративні права та частки в статутних фондах підприємств, що належать відповідачу, а також заборонити відповідачу вчиняти будь-яке відчуження всього належного йому майна до вирішення даного спору по суті. Позивач посилається на те, що є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, що може утруднити або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач просить накласти арешт на все майно, яке належить відповідачу на праві власності.

Будь-які дані про те, яке майно на праві власності належить позивачу, яка його вартість та якими доказами це підтверджується, відсутні.

У зв'язку з цим суд позбавлений можливості з'ясувати співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 151,152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко