УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000» на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000» (далі - ТОВ «Харківагро-2000») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 3,8632 га, яка належить йому на підставі державного акта про право на земельну ділянку від 17 червня 2004 року серії ХР № 143609.

Наприкінці 2011 року йому стало відомо, що між ним та ТОВ «Харківагро-2000» 17 листопада 2008 року укладено договір оренди земельної ділянки, яка згідно з актом приймання-передачі передана останньому у користування.

Посилаючись на те, що він договору оренди земельної ділянки не підписував, як не підписував і акт приймання-передачі земельної ділянки, ОСОБА_3 просив вищезазначений договір оренди визнати недійсним, витребувати спірну земельну ділянку у відповідача та зобов'язати Реєстраційну службу Шевченківського районного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі про реєстрацію договору оренди.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 07 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди, укладений 17 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Харківагро-2000», зареєстрований у Державному реєстрі земель 26 квітня 2011 року.

Витребувано з незаконного володіння та користування ТОВ «Харківагро-2000» земельну ділянку площею 3,8633 га, розташовану на території Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 143610, кадастровий номер :01:000:0127, та повернуто зазначену земельну ділянку ОСОБА_3

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Харківагро-2000» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, виходив із того, що спірний договір оренди земельної ділянки було зареєстровано у відділі Держкомзему у Шевченківському районі, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 26 квітня 2011 року № 00054, тобто він є укладеним і оспорюваним на предмет його недійсності, та дійшов висновку про наявність підстав визнати його недійсним у зв'язку з порушенням вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, з огляду на те що позивачем доведено, що договір оренди земельної ділянки він не підписував.

Однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення апеляційного суду передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Виходячи з положень зазначених процесуальних норм та норм ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України).

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

У висновку експерта від 22 жовтня 2013 року № 363 зазначено, що підписи від імені ОСОБА_3 у двох примірниках договору оренди земельної ділянки від 17 листопада 2008 року № 103 в графі «орендодавець», двох примірниках акта визначення меж земельної ділянки в натурі від 17 листопада 2008 року в графі «орендодавець» та двох примірниках акта приймання-передачі земельної ділянки від 17 листопада 2008 року в графі «земельну ділянку передав орендодавець» виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Між тим, приймаючи такий висновок на підтвердження непідписання оспорюваного договору позивачем, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивач протягом 2008-2013 років отримував орендну плату за спірним договором оренди землі в натуральній формі, що підтверджують його підписи на відповідних відомостях, наявних на а. с. 51-62, та майже шість років не звертався до відповідача щодо безпідставного користування належною йому земельною ділянкою, що фактично свідчить про прийняття позивачем виконання за оспорюваним договором.

Стверджуючи про те, що дізнався про існування оспорюваного договору наприкінці 2011 року, позивач отримання орендної плати, в тому числі за 2010-2013 роки, не оспорював.

Перевірка та з'ясування вказаних обставин має значення також і для застосування строків позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача 07 липня 2014 року подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а. с. 79).

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко