Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1064/15 Головуючий у 1 інстанції: Васильцов О.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 25" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначили, що відповідач у 2010 році став власником частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. З цього часу ОСОБА_5 почав самостійно вирішувати питання щодо використання земельної ділянки, що обслуговує вказане домоволодіння, без погодження з іншими співвласниками будинку виконував роботи щодо демонтажу перекриття будинку та інші роботи. Іншим співвласником будинку є ОСОБА_4

Крім того, відповідач почав зазіхати на частину земельної ділянки, яка обслуговує домоволодіння АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3

На цьому ґрунті у сторін виникли неприязні відносини, і ОСОБА_5 почав звертатись до Мелітопольського МВ з заявами, у яких ганьбив честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

З серпня 2013 року ОСОБА_5 звертався до Мелітопольського МВ УМВС України у Запорізькій області з такими заявами:

1) 03.08.2013 року звернувся з заявою про те, що ОСОБА_3 та її співмешканець провокують його на скандал та заважають йому будувати фундамент (внесено до обліку ЄО № 8388);

2) 26.12.2013 року звернувся з заявою про те, що 17.11.2012 року на вул. Червоноармійська, м. Мелітополь ОСОБА_3, нібито, побила громадянку ОСОБА_6, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3, спричинивши їй тілесні ушкодження (внесено до обліку ЄО № 15701);

3) 04.02.2014 року подав заяву про неправомірні дії з боку ОСОБА_3 (внесено до обліку ЄО № 2027);

4) 12.09.2013 року заявив про те, що ОСОБА_3 в ніч з 11.09.2013 року на 12.09.2013 року самовільно зняла кровлю з будинку АДРЕСА_1 (внесено до обліку ЄО № 4230);

5) 28.03.2014 року, подав заяву про те, що ОСОБА_3 на території свого подвір'я незаконно влаштувала майстерню з ремонту автомобілів (внесено до обліку ЄО № 5136);

6) 28.03.2014 року подав заяву про неправомірні дії ОСОБА_3 (внесено до обліку ЄО № 5155);

7) 29.03.2014 року звернувся з заявою про те, що у сусідів з майстерні (ОСОБА_3.) іде угарний газ та заважає йому дихати (внесено до обліку ЄО №5206);

8) 23.04.2014 року заявив про те, що на подвір'ї АДРЕСА_2 проводять незаконний ремонт транспортних засобів (внесено до обліку ЄО № 6636);

9) 13.03.2013 року заявив про те, що ОСОБА_4 в ніч з 11.09.2013 на 12.09.2013 року, нібито, самовільно зняла кровлю з будинку його сина по АДРЕСА_1, внаслідок чого впало перекриття будинку (внесено до обліку ЄО № 4230);

10) 15.04.2014 року, заявив про те, що 28.03.2014 року ОСОБА_4 висловлювалась брудною лайкою на адресу робітників, які встановлювали відео нагляд на території його домоволодіння (внесено до обліку ЄО № 6149).

В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 принижена їх честь та гідність та завдана моральна шкода, яка полягає в наступному.

В результаті розповсюдження недостовірної інформації ОСОБА_3 повинна була постійно з'являтися до правоохоронних органів та давати відповідні пояснення, що ставило її в скрутне становище. Своїми діями ОСОБА_5 охарактеризував її, як злочинця, що пригнічує її честь та гідність. ОСОБА_3 знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 ОСОБА_4 також знаходиться у стані постійного нервового напруження, турбується за безпеку членів своєї родини. Крім того також повинна давати відповідні пояснення відносно дій, які вона не вчиняла.

На підставі зазначеного просили визнати, що поширені ОСОБА_5 відомості у вказаних заявах відносно них є недостовірними, стягнути з ОСОБА_5 на їх користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. кожній та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначають, що у заявах до міліції щодо них ОСОБА_5 викладав завідомо недостовірну і неправдиву інформацію, заяви містять пряму вказівку на скоєння численних правопорушень, які вони не вчиняли, ці звернення порочать їх честь, гідність і ділову репутацію, та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування судом норм матеріального права просять скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Ухвалюючи у справі рішення, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, оскільки звернення відповідача до правоохоронних органів не може розцінюватись як поширення неправдивої інформації стосовно позивачів, а є лише одним з можливих способів захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вбачається, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи містяться дані, які свідчать про конфліктний характер взаємовідносин позивачів та відповідача, вони мають один до одного взаємні претензії, конфлікти між сторонами були предметом розгляду в правоохоронних органах, суду та висвітлювалися у ЗМІ за зверненнями як позивачів, так і відповідача.

В даному випадку, між сторонами виник спір з приводу звернення ОСОБА_5 до Мелітопольского МВ ГУВС, позивачі вважають інформацію, яка викладена у заявах щодо них, недостовірною та такою, що принижує їх честь та гідність.

Судом встановлено, що в заявах відповідач просив провести перевірку вказаних ним фактів щодо неправомірних, на його думку, дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Компетенція органів міліції, а також порядок перевірки таких звернень цим правоохоронним органом визначені Законами України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян", положеннями Кримінально-процесуального кодексу України та інших нормативних актів.

Позивачі не надали докази, які б доводили, що звернення до правоохоронних органів відповідача мотивовані цілеспрямованими діями повідомити недостовірну інформацію та принизити честь, гідність і ділову репутацію позивачів.

Суд дав правильну правову оцінку встановленим обставинам і обґрунтовано дійшов висновку, що направлені відповідачем заяви до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області як до компетентного органу, який уповноважений провести перевірки питань, порушених у зверненнях ОСОБА_5, є реалізацією передбаченого законом права на звернення громадян до правоохоронних органів і такі звернення не є поширенням відомостей, як це розуміється в ст. 277 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що в зверненні ОСОБА_5 від 17.11.2012 р. не йдеться про вчинення злочину відносно до нього, а викладено про спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не впливають на вирішення спору. Звернення відповідача до правоохоронних органів є правом відповідача, ОСОБА_5 із заявою звернувся до компетентного органу, який уповноважений провести перевірку по таким фактам і під час розгляду справи не встановлено, що воно викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок, а з метою поширити щодо ОСОБА_3 недостовірну інформацію, принизити її честь та гідність.

Доводи апеляційної скарги про те, що факти, які повідомлялися міліції ОСОБА_5 не підтвердилися, не ставлять під сумнів правильність висновків суду, оскільки встановлено, що заяви до міліції, котрі просять спростувати позивачі, направлені ОСОБА_5 на реалізацію ним своїх прав, передбачених ст.ст.40,55 Конституції України і у цьому випадку, якщо навіть в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: