Провадження № 4-с/522/232/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа по скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - ОСОБА_2 .

Скаржник звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця В.І. Борзякова № В-17/503 від 15.05.2014 року Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на автотранспортний засіб Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 та заборону на його відчуження, зняти з автотранспортного засобу Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 накладений постановою № В-17/503 від 15.05.2014 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

В обґрунтування скарги зазначає, що постанова є незаконною, оскільки з огляду на мету виконавчого провадження, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації.

Під час розгляду скарги представник скаржника надав заяву про слухання скарги за його відсутності.

Представник ДВС України у судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При відкритті виконавчого провадження державний виконавець постановою № В-17/503 від 15 травня 2014 року наклав арешт та оголосив заборону на відчуження майна.

За загальними правилами, що передбачені частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З постанови про накладення арешту випливає, що державний виконавець виніс її на підставі частини першої статті 57 Закону.

Частиною 7 статті 57 Закону передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

При таких обставинах та з огляду на мету виконавчого провадження, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації.

Однак, державний виконавець наклавши арешт на майно не мав та не має на меті реалізовувати її, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. Згідно з положення частини сьомої статті 57 Закону, державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню статей 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, частина 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Державний виконавець не перевірив наявність коштів у боржника.

За вказаним вище Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Крім цього відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт лише у межах суми стягнення за виконавчим документом. Як вбачається з оскаржуваної постанови з боржника необхідно стягнути суму 3, 441, 00 гривень.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, необхідно вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця В.І. Борзякова № В-17/503 від 15.05.2014 року Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на автотранспортний засіб Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 та заборону на його відчуження, зняти з автотранспортного засобу Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 накладений постановою № В-17/503 від 15.05.2014 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

На підставі ст. ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 15, 102-103, 383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця В.І. Борзякова № В-17/503 від 15.05.2014 року Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту на автотранспортний засіб Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 та заборону на його відчуження.

Зняти арешт з автотранспортного засобу Daihatsu Charade державний номер НОМЕР_1 накладений постановою № В-17/503 від 15.05.2014 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя

26.11.15