АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОніщукМ.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_3,

представника заявника ОСОБА_4,

представника ПАТ «Укрсоцбанк» Трегуб О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015 року по справі № 658/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2015 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12.05.2015 у справі № 658/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник заявника просить ухвалу скасувати, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує на порушення судом вимог закону, яким передбачено, що рішення третейського суду підлягає скасуванню у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не підвідомчі третейським судам. Таким чином, на думку апелянта, оскільки справа за позовом банку до заявника є справою щодо захисту прав споживача, то у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в задоволення заяви про скасування рішення третейського суду. Крім цього, зазначає, що третейський суд невірно обрахував суму заборгованості та не перевірив питання щодо відповідальності поручителя.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа була підвідомча третейському суду і рішення третейського суду було прийнято у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди». Визначені Законом підстави, за наявності яких може бути скасовано рішення третейського суду, не встановлені.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 12.05.2015 по справі № 658/15 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково, а саме, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 355 748,16 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 61 306,42 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 3 898,68 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 670,86 грн.

Вказане рішення третейського суду ухвалено на підставі укладеного 24.04.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 договору кредиту № 826/1-27/20/7-030, відповідно до умов якого Банк надав заявнику грошові кошти в сумі 39 950,00 доларів США на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі сплатою за користування кредитом 11,75% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 10.04.2022, а ОСОБА_3 зобов'язувалася повернути кредит та сплатити проценти.

24.04.2007 між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено Договір поруки № 826/4-27/20/7-048, за яким поручитель зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Договором кредиту, в тому числі щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

31.03.2009 між Банком та Позичальником укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту, яким з 20.10.2008 встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди», яким визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ч. 1 ст. 12 цього Закону). Третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди (ч. 4, 5 ст. 12 Закону).

Так, згідно зі ст. 6 Договору кредиту № 826/1-27/20/7-030 від 24.04.2007, яка кореспондується із ст. 4 Договору поруки № 826/4-27/20/7-048 від 24.04.2007, сторони домовились, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням та виконанням положень цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або БілоконемЮ.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Отже, зазначений договір містить третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків суддею одноособово згідно з регламентом даного третейського суду.

Згідно з положеннями статей 2 та 5 Закону України «Про третейські суди» третейський суд, як недержавний орган, має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

З огляду на викладене є обґрунтованим висновок суду про те, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, не вийшов за межі своєї компетенції та розглянув справу в рамках третейської угоди.

Щодо посилань заявника на непідвідомчість справи третейському суду, оскільки справа належить до категорії справ, пов'язаних з захистом прав споживачів, то суд першої інстанції правомірно не прийняв їх до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» № 1076-17 від 05.03.2009, статтю 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 7, відповідно до якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки.

Крім того, відповідні зміни до Закону України «Про третейські суди» були внесені Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 №2983, який набрав чинності 11.03.2011.

Слід зазначити, що третейський суд діє на договірній основі, тобто між сторонами спору повинна існувати домовленість про передання спору на розгляд третейському суду. Дана третейська угода повинна бути оформлена належним чином і мати законну силу.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про внесення сторонами змін до укладених договорів в частині третейської угоди, а також відсутні дані про визнання останньої недійсною у встановленому законом порядку.

Правова природа кредитних зобов'язань урегульована в нормах цивільно-правового зобов'язання інституту «Позика. Кредит. Банківський вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консесуальний та оплатний. Предметом кредитного договору - є лише грошові кошти. Гроші, як предмет кредитного договору, відносяться до категорії речей, визначених родовими ознаками, які можуть вільно відчужуватися чи переходити від однієї особи до іншої.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Вказаний Закон визначає процедуру укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому, в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст. 15 і 23 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року визначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» щодо судового захисту прав споживачів поширюється на правовідносини між кредитором та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені вимоги посиланням на норми ЦК України, спеціальне законодавство у системі кредитування, а також на порушення відповідачем умов договору. Третейський суд розглянув справу в межах заявлених вимог.

З наведеного вбачається, що вказаний спір був підвідомчий третейському суду, який розглянув справу в межах третейської угоди, укладеної сторонами, а відтак висновки суду про те, що позов банку не спрямований на захист прав споживача, а відтак справа не належить до категорії справ щодо захисту прав споживачів є законними і обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

- справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

- рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди;

- третейську угоду визнано судом недійсною;

- склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

- третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вказаною нормою закону законодавець визначив вичерпній перелік підстав для скасування рішення третейського суду, яких не було встановлено ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи. При цьому, посилання заявника та апелянта на те, що, на його думку, третейський суд при розгляді справи допустився порушень норм матеріального і процесуального права, не можуть братись до уваги, з огляду на імперативні вимоги ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а тому цілком правомірно відмовив в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали суду, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді