У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа - товариство з обмеженою «Трейд Лайн ЛТД», про стягнення банківського вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 червня 2006 року уклав договір банківського вкладу «Стандарт» у розмірі 78 193 євро строком на 367 днів, тобто до 10 червня 2007 року з умовою автоматичної пролонгації строку дії договору. Зазначені грошові кошти були внесені ним у повному обсязі на депозитний рахунок публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») 8 червня 2006 року. 24 січня 2013 року він направив відповідачу вимогу про повернення банківського вкладу з нарахованими процентами на суму вкладу відповідно до умов договору банківського вкладу. 28 лютого 2013 року банк відповів, зазначивши, що майнові права на вклад взяті під заставу відповідно до умов договору застави майнових прав від 8 червня 2006 року, згідно з яким він, позивач, в забезпечив зобов'язання товариства з обмеженою «Трейд Лайн ЛТД» (далі - ТОВ «Трейд Лайн ЛТД») за кредитним договором від 10 травня 2006 року, укладеним між товариством і банком, а також, що у зв'язку з порушенням останнім умов кредитного договору та наявною простроченою заборгованістю. Банк на виконання умов укладеного з ним договору про відступлення права вимоги від 29 квітня 2009 року направив кошти за вкладом на погашення заборгованості ТОВ «Трейд Лайн ЛТД» в наступному порядку: 8 лютого 2010 року в розмірі 713, 91 Євро нарахованих процентів; 22 лютого 2010 року в розмірі вкладу 79193 Євро.

Позивач вважав, що його права та інтереси порушені незаконними діями ПАТ «Кредобанк», тому просив суд стягнути з останнього на його користь зазначену суму в гривневому еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України, а також 8 % річних передбачених договором, та інфляційні збитки.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 червня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконними дії ПАТ «Кредобанк» з направлення коштів за депозитним вкладом ОСОБА_4 на погашення заборгованості ТОВ «Трейд Лайн ЛТД». Стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_4 банківський вклад у розмірі 1 251 122 грн 87 коп., 8 % річних у розмірі 794 960 грн 04 коп., інфляційні збитки в розмірі 1 397 461 грн 96 коп., витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 3 441 та 229 грн 41 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, вірно застосувавши положення ст. ст. 212, 1071 ЦК України, Закону України «Про заставу» та умови договорів: кредитного, банківського вкладу, застави майнових прав та відступлення права вимоги (з відкладальною умовою) до договору банківського вкладу, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що у зв'язку з невиконанням позичальником, ТОВ «Трейд Лайн ЛТД», умов кредитного договору настав факт прострочки виконання зобов'язання, у зв'язку з чим до банку перейшло право вимоги за договором банківського вкладу.

Зазначене не є обмеженням прав позичальника, а є реалізацією положень ч. 2 ст. 1071 ЦК України.

При цьому апеляційний суд детально перевірив факт поінформованості позивача про кредитну заборгованість та правильно вважав цю обставину доведеною, належним чином мотивуючи свій висновок.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а порушення норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта