Справа № 459/427/15 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/3267/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача - Золочівського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

встановила:

Рішенням Чевоноградського міського суду Львівської області від 24.03.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства (далі-ДП) «Львіввугілля» в користь ОСОБА_3 9000 грн. на відшкодування моральної шкоди,завданої професійним захворюванням. В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ДП «Львівугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3, просить його змінити в частині визначення розміру моральної шкоди з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ДП «Львіввугілля» моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на відповідача обов»язку по відшкодуванню їй моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, отриманого під час роботи на названому підприємстві, однак, не погоджується з розміром присудженого у її користь морального відшкодування. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано тривалості роботи в шкідливих умовах - 15 років, ступеня втрати працездатності - 55%, встановлення їй безтерміново третьої групи інвалідності, характеру отриманого ушкодження здоров»я, внаслідок якого вона вимушена була звільнитись з роботи за станом здоров»я і не має можливості працевлаштуватись за спеціальністю, що призвело до моральних страждань від вимушених змін у її житті. Вважає, що визначений нею розмір моральної шкоди є повністю обґрунтованим і відповідає вимогам розумності та справедливості.

В судове засідання позивач не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.48), клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, а тому розгляд справи проведено відповідно до вимог ст.305 ЦПК України у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 протягом 15 років до 01.10.2008 року працювала на виробничих підрозділах (шахтах) ДП «Львіввугілля» в шкідливих умовах праці та виконувала роботу поверхневої стовбурової дільниці шахтного транспорту (а.с.19-20).

Висновком Львівської обласної МСЕК від 06.11.2008 року позивачеві вперше встановлено 55% втрати працездатності з 16.09.2008 року та третю групу інвалідності безтерміново у зв»язку з професійним захворюванням з діагнозом: хронічна попереко-крижова радікулопатія, хронічний бронхіт ІІ ст., прикореневий і нижньодолевий пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (а.с.19-20, 22).

У зв»язку з наявністю вказаних захворювань позивач неодноразово перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписками з її історії хвороби.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз»ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5, моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров»я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Таким чином, з урахуванням конституційної значимості здоров»я як невідчужуваного і непорушного блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявлена вимога є обґрунтованою і факт спричинення моральної шкоди позивачеві ушкодженням здоров»я на виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки він відповідає вимогам розумності та справедливості за встановлених обставин у справі з урахуванням тривалості роботи в шкідливих умовах, встановленого позивачеві ступеня стійкої втрати працездатності, інвалідності, характеру отриманого ушкодження здоров»я та наслідків від такого ушкодження для позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.