Номер провадження: 22-ц/785/5944/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - «Про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», -

ВСТАНОВИЛА:

16.12.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у подальшому був змінений, по якому просив визнати недійсним його відмову № 1791 від 10.06.2011 року від прийняття спадщини, а також встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_4

В обґрунтування позову, ОСОБА_3 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, після чого відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач стверджував, що факт смерті найближчої людини дуже вплинув на його психологічний стан, в результаті чого значний проміжок часу позивач знаходився у пригніченому стані. Крім того, батько позивача, скориставшись його пригніченим станом, та тривалим відрядженням, користуючись довірою, шляхом обману прийняв спадщину самостійно, обманним шляхом вмовив його написати відмову від спадщини, обіцяючи передати йому у послідуючому земельну діялнку. На теперішній час домовленість про передачу йому земельної ділянки не виконав та залишив його без спадку. Таким чином, на теперішній час виникла необхідність визнати відмову від спадщини недійсною та визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не прийняв спадщину в встановлені строки лише через обман батька, якому він довіряв.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 року позов задоволений, визнана недійсною відмова ОСОБА_3 № 1791 від 10.06.2011 року від прийняття спадщини, визначений ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три місяці, тобто до 03.02.2015 року.

13.11.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,150 га., розташованої по АДРЕСА_2 та грошових вкладів.

10.06.2011 року чоловік померлої ОСОБА_2 звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, а син померлої - ОСОБА_3 - із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2

22.03.2012 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Зазначеною нормою закону передбачено, що спадкоємець не може в обмін на відмову від прийняття спадщини вимагати отримання для себе або інших осіб будь-яких матеріальних чи нематеріальних благ.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови від прийняття спадщини, яку вказував позивач, було, зокрема, отримання в подальшому матеріального блага від батька, а саме: земельної ділянки площею 0,150 га, розташованої за вищезазначеною адресою.

У ч. 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Ухвалюючи рішення, районний суд не врахував зазначених вимог закону, не навів жодних мотивів визнання смерті спадкодавця тяжкою обставиною для позивача, у чому полягають невигідні для нього умови укладення такого правочину та не перевірив належним чином доводів позовної заяви про те, що відмова від прийняття спадщини була пов'язана із можливістю отримання позивачем певних матеріальних благ від відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки така вимога є похідної від вимоги про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, яка задоволенню не підлягає.

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин по справі районним судом є підставою для скасування рішення районного суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2014 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

23.09.2015 року м. Одеса