Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/730/15 Головуючий у 1 інстанції: Гонтар А.Л.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі представника Мішкурової Ксенії Петрівни на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ПАТ "Родовід банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 31 липня 2007 року між ВАТ "Родовід Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії в доларах США на купівлю автомобілю в загальному розмірі 9 492,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних, зі строком повернення кредиту на пізніше 31 липня 2014 року.

Додатковою угодою №1 від 08 серпня 2008 року було внесено зміни до кредитного договором від 31 липня 2007 року змінено процентну ставки на 14,5% річних.

17 червня 2009 року назву ВАТ "Родовід Банк" змінено на ПАТ "Родовід Банк".

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 04 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 12 596,98 доларів США, та 2 274 210 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 7 661,31 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 4 935,67 доларів США, пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2 262 594 грн. 57 коп., відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України - 11 616 грн. 14 коп..

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року в загальному розмірі 12 596,96 доларів США та 2 274 210 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 7 661,31 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 4 935,67 доларів США, пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань - 2 262 594 грн. 57 коп., відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України - 11 616 грн. 14 коп. та стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором 47/АА-080.07.2 від 31 липня 2007 року станом на 04 липня 2014 року: за основним зобов'язанням в сумі 7 661,31 доларів США, що еквівалентно 90- 718 грн. 41 коп., за нарахованими процентами в сумі 4 935,67 доларів США, що еквівалентно 58 443 грн. 81 коп., пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань за період з 23 вересня 2013 року по 11 червня 2014 року у розмірі 619 436 грн. 95 коп., три відсотка річних у сумі 7 521 грн. 24 коп., судовий збір в сумі 1 170 грн. 38 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Родовід Банк" в особі представника Мішкурової К.П. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За роз'ясненням п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24.10.2008 року № 12 , у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 112 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині його оскарження.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція може змінити рішення суду першої інстанції у разі є невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 47/аа-080.07.2, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на загальну суму 9 492,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 31.07.2014 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5% річних, а з 08 серпня 2008 року відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 08 серпня 2008 року - 14% річних, і повернення щомісячними платежами у розмірі 113 доларів США до 10 числа кожного календарного місяця (а.с.5-8).

Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається з довідки-розрахунку, станом на 04.07.2014 року заборгованість складає 12596,98 доларів США та 2274210,71 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в розмірі 7 661,31 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 4 935,67 доларів США, заборгованість за пенею 2 262 594,57 грн., три проценти річних від простроченої кредитної заборгованості в розмірі 11 616,14 грн. (а.с.10-11).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача три відсотки річних у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що просрочена сума боргу це лише сума, яку відповідач повинен був сплатити за тілом кредиту, при цьому вважав, що нараховані за вказаним кредитом проценти і своєчасно несплачені відповідачем не входять до просроченої суми боргу.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом ст. 552, частини другої ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними від сплати кредиторові, тому слід виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати відповідачем неустойки( пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Правова природа процентів за користування кредитними коштами та трьох відсотків річних від простроченої суми є різною, тому позовні вимоги банку про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі.

Звертаючись із вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками, що в сумі становить 12596,98 (дванадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість доларів США,98 центів) доларів США та позивач просив також стягнути заборгованість з пені 2 274 210,71 (два мільйона двісті сімдесят чотири тисячі двісті десять гривень, 71 копійка, нарахування якої передбачено п.3.9 Кредитного договору зі змінами внесеними п.3 Додаткової угоди № 1 1,6% від суми простроченого платежу.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня (у даному спорі з першого місяця) прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України ).

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з розрахунку, здійсненого Банком у позовній заяві (а.с. 10), останній просить стягнути пеню, нараховану за порушення строків повернення кредиту та за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з червня 2008 року по червень 2014 року, звернувшись із позовом до суду у вересні 2014 року.

При цьому суд не врахував, що в разі пропущення річного строку неустойка може бути обрахована за останній рік невиконання зобов'язання, в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням. Поза увагою суду залишилась та обставина, що сторонами у справі не було заявлено про застосування позовної давності, сплив якої є підставою для відмови в позові.

Задовольняючи частково позов про стягнення неустойки суд розрахував пеню за період з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2013 року.

З таким висновком суду колегія не погоджується, оскільки суд, не правильно витлумачив порядок застосування позовної давності в один рік з вимоги про стягнення пені, встановленого ст. 258 ЦК України, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні в частині правового обґрунтування.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір знано перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс 14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

Зважаючи, що розмір неустойки, яку просить стягнути позивач, значно більший від розміру боргового зобов"язання, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України , а тому позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити частково і визначити розмір неустойки, що підлягає стягненню, у сумі 619 436 грн.95 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення суми боргу у гривні замість валюти договору долару США, то вони є безпідставні, оскільки з рішення суду вбачається, що судом стягнуто борг за кредитним договором у доларах США з вказівкою про офіційний курс НБУ на час ухвалення рішення.

В порядку ст.88 ЦПК України ОСОБА_4 підлягають присудженню на користь „ПАТ Родовід Банк" документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 5481 гривна = (3654 грн. + 1827) грн.

Керуючись ст.ст. 307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі представника Мішкурової Ксенії Петрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2014 року - змінити в частині правового обґрунтування стягнення з ОСОБА_4 пені в розмірі 619436 грн.95 коп.

Рішення в частині стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в сумі 7521 грн.24 коп. скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Родовід Банк" - 11616 грн. 14 коп. 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

В частині стягнутих судових витрат рішення суду скасувати, стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ „Родовід Банк" витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн., а також по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції 1827 грн., а всього стягнути 5481 гривна.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: