У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Мазур Л.М., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Міському відділі державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції (далі - МВ ДВС Мукачівського МУЮ) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2013 року у цивільній справі про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами.

15 жовтня 2013 року МВ ДВС Мукачівського МУЮ відкрито виконавче провадження, у межах якого державним виконавцем 27 листопада 2013 року проведено опис та арешт майна - квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, які належать на праві власності боржнику ОСОБА_4 та знаходяться в заставі/іпотеці у ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 15 квітня 2014 року було провело оцінку вищевказаного арештованого майна боржника.

7 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало копію постанови МВ ДВС Мукчівського МУЮ від 29 квітня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу, яку товариство вважало, як і дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа, неправомірною, оскільки вона суперечить вимогам п. 2 ч. 2 ст. 47, ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд: визнати незаконними дії державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МУЮ Ярошевського Д.А. щодо повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову МВ ДВС Мукачівського МУЮ від 29 квітня 2014 року про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 19 вересня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області відносно боржника ОСОБА_4

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року, у задоволенні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні в МВ ДВС Мукачівського МУЮ перебував виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави звернути стягнення на майно боржника, яке є предметом іпотеки, отже, не виявивши іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, державний виконавець правомірно виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що положення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про заставу» щодо реалізації заставленого майна не регулюють правовідносини, пов'язані з окремим видом застави - іпотекою, тому не можуть застосовуватись при примусовому виконанні рішення суду про стягнення боргу за кредитними договорами.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до виконавчого листа, виданого 19 вересня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» стягнуто заборгованість за кредитними договорами в розмірі 747 444 грн 63 коп.

Постановою старшого державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МУЮ Ярошевського Д.А. від 15 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику ОСОБА_4 строк для добровільного виконання рішення суду до 22 жовтня 2013 року.

Постановою старшого державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МУЮ Ярошевського Д.А. від 24 жовтня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 та заборонено його відчуження.

27 листопада 2013 року старшим державним виконавцем МВ ДВС Мукачівського МУЮ Ярошевським Д.А. описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4, а саме: квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, про що було складено відповідний акт.

Вказане майно відповідно до договорів іпотеки від 7 липня 2006 року та від 23 листопада 2007 року є предметом іпотеки і на вказані квартири накладена заборона на відчуження.

29 квітня 2014 року постановою старшого державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МУЮ Ярошевського Д.А. виконавчий лист повернуто стягувачеві, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, оскільки квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 обтяжені забороною на предмет іпотеки, а по виконавчому документу звернення стягнення не предмет іпотеки не передбачено.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд передчасно погодився з правомірністю дій державного виконавця.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У пп. 1, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Так, судом установлено, що ТОВ «ОТП Факторинг України» одночасно є іпотекодержателем і стягувачем.

Таким чином, ураховуючи те, що іпотека є окремим видом застави, а закон допускає звернення стягнення на іпотечне майно за виконавчим документом для задоволення вимог іпотекодержателя, у державного виконавця не було перешкод для звернення стягнення на описане та арештоване майно, що перебуває в іпотеці в рамках виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості на користь ТОВ «ОТП Факторинг України», яке є іпотекодержателем і одночасно є стягувачем у цьому виконавчому провадженні.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315, 383 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, доводів апеляційної скарги щодо дотримання державним виконавцем норм діючого законодавства не перевірив, не врахував, що ТОВ «ОТП Факторинг України» одночасно є іпотекодержателем і стягувачем, а положення ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» стосуються стягувача, який не є іпотекодержателем та дійшов передчасного висновку про залишення в силі ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б,І. Гулько

О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

С.Ф. Хопта