РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в Харківській області, треті особи: прокуратура Ленінського району м. Харкова, Ленінський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства і суду

ВСТАНОВИВ:

11.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в Харківській області, треті особи: прокуратура Ленінського району м. Харкова, Ленінський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства і суду

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 04.11.2002 року прокуратурою Ленінського району м. Харкова була порушена кримінальна справа за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, а 04.03.2002 року їй пред'явлено обвинувачення по цій статті та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 31.03.2003 року справа з обвинувальним висновком направлена до суду, а 12.03.2004 року повернута прокурору для проведення додаткового розслідування. 07.07.2005 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 191 КК України за відсутністю в діях складу злочину. 15.11.2005 року справа направлена до суду для закриття у зв'язку з закінченням строків давності, однак судом було відмовлено та повернута справа до прокуратури. 22.05.2006 року прокурором Ленінського району м. Харкова винесено постанову про скасування постанови від 04.03.2003 року про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченої та передано справу до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області для подальшого розслідування за ч.1 ст. 190 КК України.

Зазначає, що протягом тривалого часу відносно неї здійснювались заходи щодо її дискредитації, звільнення з роботи, вона незаконно переслідувалась правоохоронними органами понад 12 років до теперішнього часу. Її весь час залякували, погрожували їй та її рідним, права її були порушені та продовжувалися порушуватись і обмежуватись. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, погіршення стосунків з оточуючими особами, погіршення стану її здоровя. Правоохоронними органами надавалась їй недостовірна інформація стосовно руху кримінальної справи аж до жовтня 2014 року. Тільки після звернення до Президента України їй з прокуратури Харківської області 08.03.2014 року надійшла інформація про начебто закриття кримінальної справи 19.11.2012 року СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на підставі п.2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Також, листом від 17.03.2014 року було повідомлено про зняття з обліку в УІАЗ ГУМВС України в Харківській області. Однак, станом на 05.11.2013 року по даним УІАЗ ГУМВС України в Харківській області вона значилася обвинуваченою і рішення по справі не прийнято, не скасована підписка про невиїзд. В вересні 2013 року їй було відмовлено у видачі закордонного паспорту.

Вважає, що неправомірними діями органа досудового слідства їй були спричинені моральні страждання, які вона оцінює у розмірі 179131,02 грн., та які полягають у тому, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності протягом 12 років та не зняття підписки про невиїзд їй було завдано душевних страждань, була завдана шкода її здоров*ю. Правовими підставами стягнення моральної шкоди зазначає вимоги ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16,23, 270-276, 288,289,297,312,313,1173,1176 ЦК України, вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги ( а.с. 1-7, 152) підтримала в повному обсязі. При цьому також посилається на те, що по теперішній час діє підписка про невиїзд і все це дає їй безперечне право на відшкодування моральної шкоди по теперішній час. Позовні вимоги вважає обґрунтованими та доведеними, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що доводи позивача є недоведеними та необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Представник прокуратури Ленінського району м. Харкова в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів незаконного притягнення до кримінальної відповідальності чи незаконного застосування до неї запобіжного заходу, чи інших незаконних дій посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду та спричинення шкоди саме через ці дії. Також, зазначає про те, що позивачем значно необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди, яку остання просить стягнути, надала письмові заперечення.

Представник Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не надав, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності".

Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що в провадженні СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області перебувала кримінальна справа №24020098 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, яку порушено заступником прокурора Ленінського району м. Харкова 04.11.2002 року відносно посадових осіб ВДВС Ленінського районного управління юстиції м. Харкова.

Кримінальну справу було зупинено 23.12.2002 року на підставі ст. 206 п.3 КПК України, 02.01.2003 року провадження по кримінальній справі поновлено.

04.03.2002 року помічником прокурора Ленінського району м. Харкова винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченої ОСОБА_1 за ч.1 ст. 367 КК УКраїни, та останній обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

31.03.2003 року кримінальну справу №24020098 направлено до Ленінського районного суду м. Харкова з обвинувальним висновком. 12.03.2004 року Ленінським районним судом м. Харкова справа повернута до прокурора Ленінського району м. Харкова для додаткового розслідування.

09.04.2004 року кримінальна справа в порядку ст. 112 КПК України направлена до СВ Ленінського РВ ХМУ ГУ для організації проведення досудового слідства.

07.07.2005 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 191 КК України відмовлено.

Постановою прокурора Ленінського району м. Харкова від 22.05.2006 року скасовано постанову про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченої за ч.1 ст.367 КК України. В даній постанові зазначено, що об'єктивних обставин щодо вчинення вказаного злочину ОСОБА_1 досудовим слідством не вбачається, постанова про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченої незаконна. Також, направлено лист від 01.06.2006 року щодо зняття з обліку статистичну карту форми №4 по кримінальній справі № 2402098 до УІТ при УМВС України в Харківській області.

24.05.2006 року підстави порушення кримінальної справи № 2402098 змінено з ч.1 ст. 367 КК України на ч.1 ст. 190 КК України по факту шахрайства, матеріали кримінальної справи направлені до СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС країни в Харківській області для організації досудового розслідування.

11.05.2010 року кримінальну справу направлено до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ст. 11-1 КПК України Харкова у зв'язку зі спливом строків давності притягнення до відповідальності, однак 28.05.2010 року Ленінським районним судом м. Харкова справу повернуто прокурору Ленінського району м. Харкова для організації подальшого досудового розслідування.

19.11.2012 року постановою слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області кримінальну справу №24020098 закрито по факту шахрайства на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.190 КПК України.

Згідно листа УІАЗ ГУМВС України в Харківській області від 18.08.2014 відомості щодо прийнятих процесуальних рішень відносно ОСОБА_1, 02.06.1961 р. н. по кримінальним справам №18080042 та №24020098 внесені до обліку УІАЗ ГУМВС України в Харківській області. ( а.с. 177-178).

Відповідно до вимог ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Вимогами ст. 1176 ЦК України також передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених органів, встановлюється законом.

Крім того, відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", а також ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ОСОБА_1 вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо неї вчинялися незаконні дії з незаконного порушення кримінальної справи та обрання міри запобіжного заходу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі "Енгель та інші проти Нідерландів" та рішенню "Боцано проти Франції" від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з урахуванням обставин по справі та вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», який регулює ці правовідносини, суд враховує, що такий розмір не повинен бути меншим ніж 1218 грн. за кожен місяць її перебування під слідством.

Як встановлено судом, під слідством ОСОБА_1 перебувала з 04.03.2003 року (пред'явлення обвинувачення за ч.1 ст. 367 КК України) та по 22.05.2006 року (скасування постанови про притягнення в якості обвинуваченої за ч.1 ст.367 КК України).

Крім того, судом враховано, що в період з 04.03.2003 року по 18.08.2014 року відносно ОСОБА_1 в відомостях УІАЗ ГУМВС України в Харківській області містилися відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та про запобіжний захід відносно неї, що є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно вимог ст.ст. 23,1173,1176 ЦК України.

Стягуючи на користь позивача 70000 грн. в рахунок відшкодування загальної суми моральної шкоди, суд виходить із характеру, обсягу та тривалості страждань протягом усього часу досудового слідства, яких зазнала позивач, можливості відновлення її немайнових втрат. Порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, негативний вплив на честь, гідність та ділову репутацію, порушення стосунків з оточуючими людьми спричинили глибокі душевні страждання позивачу, порушило звичні для неї умови життя і тепер вимагає додаткових зусиль для їх відновлення.

З урахуванням всіх обставин по справі та вимог закону, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що відносно ОСОБА_1 кримінальна справа закрита у зв'язку з недоведеністю у вчинені злочину, суд вважає достатнім для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди відшкодування у загальному розмірі 70000 грн.

Доводи позивача щодо погіршення стану її здоров'я саме у зв'язку з обставинами кримінальної справи, судом не приймаються до уваги, оскільки висновок експертизи щодо наявності причинного зв'язку між порушенням кримінальної справи та погіршення стану її здоров'я в матеріалах справи відсутній.

Також суд враховує, що позивач звернулася безпосередньо до суду першої інстанції для захисту своїх порушених прав і зобов'язувати її звертатися в іншому провадженні зі скаргою щодо визначення суми шкоди, буде порушенням Європейської Конвенції 1950 року „ Про захист прав і основоположних свобод", щодо ефективності і способу правового захисту. Конвенція про захист і основних свобод є частиною національного законодавства і її положення є нормами прямої дії. Крім цього, вони мають пріоритет відносно норм національного законодавства, що суперечить нормам Конвенції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 56 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, рішенням Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі "Енгель та інші проти Нідерландів", рішенням Європейського Суду "Боцано проти Франції" від 2 грудня 1986 року, ст.ст. 23, 269,1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.05.1995 року, ст.ст.10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 70000 (сімдесят тисяч гривень) грн., зобов'язавши Державну казначейську службу України виплатити дані грошові кошти у розмірі 70000 грн. ОСОБА_1 з рахунку Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :