Справа № 573/2226/15-ц
Номер провадження 2/573/650/15
РІШЕННЯ

іменем України

02 грудня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Кліщ О.В.,

при секретарі: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

07 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, м.Білопілля, вул.Супруна, 26. З 11 березня 2009 року за вказаною адресою зареєстрований її племінник ОСОБА_2, який в 2008 році виїхав до м.Кривий ріг Дніпропетровської області, де проживає і на даний час. В будинку, власником якого є позивачка, особисті речі відповідача відсутні, він в зазначеному будинку не проживає з 2008 року року. У добровільному порядку ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим вона позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в м.Білопіллі по вул.Супруна, 26, Сумської області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, передала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, на підставі ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи через опубліковане в газеті «Сумщина» від 11 листопада 2015 року за №42 оголошення про виклик до суду (а.с.30)

Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а.с.31).

Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_3 житловий будинок № 26 по вул.Супруна в м.Білопіллі Сумської області, який на праві власності належить позивачці, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого 30 вересня 2003 року нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-10).

Згідно технічного паспорта житловий будинок №26 по вул.Супруна в м.Білопіллі належить на підставі договору дарування ОСОБА_1 (а.с.11-14).

З будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11.03.2009 року і на даний час з реєстраційного обліку не знятий (а.с.15-17).

З довідки виконкому Білопільської міської ради від 02 жовтня 2015 року вбачається, що племінник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично не проживає за вказаною адресою з 2008 року (а.с.18).

Вказані вище обставини про відсутність відповідача за місцем реєстрації також підтверджуються актом від 02 жовтня 2015 року, складеним сусідами позивачки ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_4, яка мешкає в м.Білопіллі по вул.Супруна, 25, ОСОБА_5, мешканкою буд.27 по вул.Супруна м.Білопілля, а також мешканкою АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 (а.с.19).

11 листопада 2015 року в № 42 газети «Сумщина» надруковане оголошення про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_2 (а.с.30).

Реєстрація ОСОБА_2 у будинку позивачки порушує права останньої, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

У відповідності до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Аналогічне положення містить і ст.150 ЖК України.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Обраний позивачкою спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї позивачки, не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачці, в будинку не проживає з 2008 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку з 2008 року, його особистих речей в будинку немає, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: м.Білопілля, вул.Супруна, 26, Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком під №26 по вулиці Супруна в м.Білопіллі Сумської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя