Справа № 184/2192/15-ц
Номер провадження 2/184/789/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» «про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми комісії», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд захистити її порушенні права як споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу №002599 від 02.09.2015 року з додатками № 1, 2, 3, укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» - недійсними, а також стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на її користь суму комісії за організацію договору в розмірі 15.700 грн. та сплачену нею суму судового збору в розмірі 487,20 грн..

Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить його задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в судове засідання не зявився, але надав до суду письмове заперечення, в якому просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення і розглянути справу без участі представника.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.09.2015 року ОСОБА_1 подзвонив представник відповідача і повідомив, щоб вона негайно приїздила до м. Кременчуг, так як для неї є автомобіль, щодо якого вона залишала заявку в автосалоні «Джилі» в м. Запоріжжя і що необхідно негайно прибути до автосалону в м. Кременчуг для оформлення відповідних документів. Звідки представник відповідача знав про таку заявку, позивачка не знала. В той же день ОСОБА_1 виїхала разом зі своєю донькою до м. Кременчуг, але ніякого автосалону не побачила, це був звичайний офіс. Перебуваючи трохи в стані ейфорії, вона повірила представнику відповідача, що цей офіс є відокремленим підрозділом автосалону. Оформляючи документи, а саме договір фінансового лізингу №002599 від 02.09.2015 року з додатками позивачка поставила на кожній сторінці свій підпис, а також підпис в додатках, однак повністю ознайомлена з ними не була, так як в цей час представник відповідача розповідав їй про основні його умови та суму, яку вона повинна була сплатити в той день для отримання автомобіля через кілька днів. Представник відповідача ОСОБА_2 сказав, що необхідно обов'язково внести авансовий платіж в розмірі 10% від загальної ціни за авто, що позивачка і зробила, що підтверджується копією квитанції про сплату. Даний платіж, як виявилось, був не авансовим, а комісією за організацією, про що вона дізналася згодом. Під час оформлення всіх документів представник відповідача ввів ОСОБА_1 в оману, сказавши, що предмет лізингу автомобіль буде доставлено протягом трьох днів з часу її оплати 10% від загальної вартості авто, яку вона зробила в день оформлення документів, а через три дні представник повідомив про необхідність сплати 50% авансового платежу і про передачу автомобіля після цього протягом 90 календарних днів, при цьому не надав інформації про продавця та автомобіль. З таким позивачка погодитись не змогла і вважає, що вказаний договір є несправедливим по відношенню до неї як споживача. Несправедливими є умови договору через дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, через обмеження прав споживача стосовно продавця, не встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з невиконанням договору, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів, у позивачки відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із розірванням або невиконанням договору лізингу, договором не передбачено захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем. Ряд умов оспорюваного договору є несправедливими відносно до позивачки як споживача.

Так, відповідно до п. 3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно з ч. 1 ст. 808 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В договорі і додатках до нього відсутні відомості про продавця.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст. 808 ЦК України усю відповідальність поклав на позивача, що в даному випадку свідчить про несправедливість умов договору, згідно з п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими.

Передбачене п. 1.4. договору право лізингоодержувача обирати продавця транспортного засобу, не дає підстави робити висновки про відсутність такого права у лізингодавця, у зв'язку з чим дане положення договору не спростовує і не виправдовує покладання усіх ризиків на лізингоодержувача і виключення такої для лізингодаця.

Пунктом 8.16 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Умовами договору передбачені такі лізингові платежі (ст. 8 договору): перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію»); авансу ціни предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу.

Крім того, позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Згідно п. 12.12 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Отже, положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, позивачка вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом:

- ч. 1ст. 203 ЦК України, яка визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

- ч. 1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язку на шкоду споживача;

- ч. 1, п. 4 ч. 3, ч. 5, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає, що нечесна підприємницька практика забороняється; нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що зводить споживача в оману або є агресивною; забороняються як такі, що вводять з оману недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення х достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними;

- ст. 21 Закону України «Про захист споживачів», згідно з якою, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Сплата 10% від вартості предмета лізингу в сумі 15700 грн., лише за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договору, є тією обставиною, при роз'ясненні якої договір укладений не був би, як такий, що не відповідає принципу справедливості, а його розмір є неспівмірним з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. Крім того в додатках до договору вказаний не існуючий автомобіль марки Gееly, а саме «Еmgrant» замість «Еmgrand».

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України та Закону України «Про захист прав споживачів» і спростовуються доводами відповідача, висловленими в письмових запереченнях, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

02 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 002599. Відповідно до п. 1.1 Договору, - Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. На виконання Договору фінансового лізингу № 002599, позивач 02 вересня 2015 року, згідно з Додатком № 1 до зазначеного Договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 15.700,00 грн. Комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 Договору.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом.

Договір фінансового лізингу № 002599 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний ОСОБА_3 добровільно, на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний судом недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Крім того, 02 вересня 2015 року, в день підписання Договору позивачка також написала заяву про те, що вона уважно прочитала та зрозуміла умови Договору, а також ОСОБА_3 02 вересня 2015 року підписала заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість Предмета Лізингу, котрий вона самостійно обрала. Комісія за організацію в сумі 15.700,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов Договору, відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг". Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору.

В п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України проголошується свобода договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства.

Крім цього, згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Крім цього, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо тверджень Позивача про введення його Відповідачем в оману, то вони такі, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Посилання позивачки на те, що TOB "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" своїми діями ввела її як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 погодилася з умовами та самостійно підписала Договір № 002599, обрала на власний розсуд Предмет Лізингу по Договору і ознайомилася з умовами Договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 02.09.2015 року. Позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення Договору № 002599 від 02 вересня 2015 року та при подальшому його виконанні щодо введення позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання.

Вищевказані твердження також спростовуються й тим, що, розуміючи зміст укладеного Договору, позивач здійснив сплату Комісії за організацію.

Безпідставними є твердження позивача про те, що оскільки вибір продавця Предмета Лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 3.5 Договору суперечить ст. 808 ЦК України та п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу.

Такі твердження безпідставні, оскільки TOB «Лізингова компанія «Еталон» укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та відповідно купує Предмет Лізингу до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, що підтверджується укладеним Додатком № 3 до Договору (Специфікація).

Доказом того, що укладений між сторонами Договір за видом є договором непрямого лізингу є заява на отримання фінансового лізингу, в якій визначено Предмет Лізингу за попереднім погодженням з позивачем, а також підписаний Додаток № 3 до Договору (Специфікація), в якому також вказаний Предмет Лізингу, визначений позивачем.

Висновки позивача про те, що вибір продавця Предмета Лізингу за договором здійснює відповідач не відповідають дійсності, оскільки п. 1.4 Договору прямо вказано про те, що Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця (постачальника) транспортного засобу і несе пов'язані з цим ризики. В такому випадку Лізингоодержувач подає Лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Враховуючи відсутність такої заяви Лізингоодержувача у додатках до Договору вбачається, що позивачка не скористалася наданим правом обрати продавця (постачальника) Предмету Лізингу, а тому його твердження про визнання п. 3.5 Договору несправедливим є безпідставними.

Щодо відповідальності відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, то згідно: п. 2.1 Договору - Продавець є відповідальним за гарантійними зобов'язаннями стосовно Предмету Лізингу; п. 5.6 Договору - Лізингоодержувач зобов'язаний оглянути Предмет Лізингу в місці поставки протягом трьох днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін Лізингоодержувач та Лізингодавець підписують ОСОБА_4 приймання-передачі. ОСОБА_4 приймання-передачі має засвідчувати повне прийняття Предмету Лізингу Лізингоодержувачем; п. 5.8 Договору - У випадку наявності дефектів Предмета Лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію Предмета Лізингу, Лізингоодержувач та Лізингодавець мають право відмовитися від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі, і Лізингодавець повинен замінити такий Предмет Лізингу.

Як вбачається з вищенаведених положень Договору, позивач під час прийняття Предмету Лізингу на протязі трьох днів зобов'язаний його оглянути, та у разі наявності дефектів може відмовитися від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі, а відповідач у такому випадку повинен замінити такий Предмет Лізингу. Тобто п. 5.8 Договору чітко визначено відповідальність відповідача перед позивачем відносно якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, а саме у вигляді заміни Предмета Лізингу. А тому висновки позивача щодо невідповідності п. 3.5 Договору вимогам ст. 808 ЦК України та п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - є безпідставними, (рішення Апеляційного суду Тернопільської обл. від 05.03.2015р.).

Щодо тверджень позивача про те, що умови Договору про сплату Комісії за організацію та Авансу ціни Предмета Лізингу є незаконними, та не є лізинговими платежами, а розмір Комісії за організацію є неспівмірним виконаній послузі.

Однак, такі твердження Позивача є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Комісія за організацію Договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Зокрема, такими іншими витратами відповідача є: перевірка, розгляд та підготовка документів для оформлення даного Договору, моніторинг, систематизація та аналіз даних, отриманих з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами та дистриб'юторами на предмет придбання Предмета Лізингу, купівля Предмета Лізингу, супроводження Договору протягом всього строку його дії (шість років) та відшкодування інших витрат Лізингодавця, що пов'язані з його виконанням (у тому числі не зазначені в цьому Договорі, але що можуть виникнути у Лізингодавця в процесі його виконання).

Аванс ціни Предмета Лізингу (п. 8.2.16) розраховується як Авансовий платіж, який визначений у Додатку № 1 до Договору, та який згідно п. 2.1 Договору є сумою, яка відшкодовує частину вартості Предмета Лізингу, в розмірі вказаному в Додатку № 1 до Договору, сплачена Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця до дати Передачі Предмета Лізингу.

Тлумачити поняття співмірність розміру платежу виконаній послузі недоцільно, оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору, а тому вищевказані твердження Позивача є безпідставними.

Щодо тверджень позивача про те, що умови Договору не надають право Позивачу його розірвати, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, такі твердження позивача є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Як вбачається з аналізу вищевикладеного пункту Закону, підставою для визнання умови договору несправедливою - є не встановлення у договорі умови про право Позивача на одержання відповідної компенсації у зв'язку з розірванням або невиконанням ним Договору.

Таке право Позивача умовами договору передбачено п. 12.12 ст. 12 Договору, відповідно до якого - у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання ОСОБА_5 Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів.

Як вбачається зі змісту вказаного пункту Договору позивач має право не лише розірвати договір зі своєї ініціативи, а й отримати компенсацію у зв'язку з його розірванням, а саме - відповідач повертає сплачені Позивачем кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу.

Крім того, право позивача розірвати Договір фінансового лізингу передбачено п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якого Лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Враховуючи вищевикладене, вбачається, що право позивача на розірвання Договору та отримання компенсації у зв'язку з таким розірванням, передбачено як спеціальним законом, так і самим Договором, а тому вищезазначені твердження позивача про те, що умови Договору порушують ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - є безпідставними.

Щодо тверджень позивача про те, що умови Договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків, то в укладеному між сторонами Договорі фінансового лізингу № 002599 від 02 вересня 2015 року не містяться несправедливі умови, а тому твердження позивача про наявність таких умов у Договорі є необґрунтованим та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", - Продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо проаналізувати умови Договору, то вбачається, що у даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між сторонами чи порушення принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків, оскільки у Договорі немає обов'язків Лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають чинному Законодавству України. Договір, укладений між Сторонами не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 638 ЦК України, - Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, - Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, - якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

02 вересня 2015 року позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору, а також ОСОБА_3 02 вересня 2015 року підписала заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість Предмета Лізингу, котрий він самостійно обрав.

Враховуючи те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, - однак Позивачем не доведено про одночасну наявність таких ознак, а тому Відповідач вважає, що підстави для визнання Договору фінансового лізингу недійсним - відсутні.

Щодо відсутності у Договорі істотного дисбалансу прав та обов'язків - зазначені у Договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», де визначено загальні права та обов'язки лізингодавця і лізингоодержувача. Крім того, у ч. 3 ст. 10 та у ч. 4 ст. 11 зазначеного Закону вказано, що лізингодавець, лізингоодержувач можуть мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Щодо тверджень позивача про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, то вони безпідставні, оскільки, відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", - нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. В даному випадку діяльність TOB "Лізингова компанія "Еталон" не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та жодним чином не впливає на економічну поведінку споживача продукції (в даному випадку споживача послуги), в Договорі лізингу чітко визначені усі умови з якими Лізингоодержувач погодився під час підписання зазначеного Договору. Отже, посилання позивача на те, що правочин укладений з використанням нечесної підприємницької практики не відповідає фактичним обставинам справи. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо Предмета Договору, додержано усіх істотних умов визначених Законом. Посилання на те, що положення договору є несправедливими і завдають шкоди позивачу не відповідає дійсності і не підтверджується викладеними у позові поясненнями, а тим більше доказами. Позов спрямований на наведення необ'єктивних тлумачень, що суперечать чинному законодавству України.

Отже, Договір фінансового лізингу, укладений з ОСОБА_1, вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг", містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і заперечень, та які доводять обґрунтованість його позовних вимог і можуть бути враховані судом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» «про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми комісії».

Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 627, 628, 629, 638, 640 Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 1, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» «про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми комісії».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6