АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9643/15 Справа № 2-20/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2010 року по справі за заявою прокурора Васильківського району Дніпропетровської області в особі Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, заінтересовані особи: Васильківська державна районна нотаріальна контора Дніпропетровської області, відділ Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області, про визнання спадщини відумерлою, після померлого ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року прокурор Васильківського району Дніпропетровської області звернувся до суду із заявою в особі Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання спадщини відумерлою, в якій просив визнати спадщину, яка відкрилася після смерті громадянина ОСОБА_3 у вигляді сертифікату серії ДП №0112621 від 25 березня 1997 року на право на земельну частку (пай), розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, загальною вартістю 97513 грн. 60 коп., відмерлою та передати територіальній громаді Зеленогайської сільської ради вказану відумерлу спадщину.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2010 року заява прокурора задоволено та ухвалено: визнати спадщину, яка відкрилася після смерті громадянина ОСОБА_3 у вигляді сертифікату серії ДП №0112621 від 25 березня 1997 року на право на земельну частку (пай), розміром 7,75 га в умовних кадастрових гектарах, загальною вартістю 97513 грн. 60 коп., відмерлою та передано її територіальній громаді Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що у померлого 02 жовтня 1998 року ОСОБА_3 спадщина за заповітом або за законом спадкоємцями не прийнята та після спливу одного року з часу відкриття спадщини вона визнається відумерлою і передається територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 13 березня 1997 року Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Зоря», розміром 7,75 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 97513 грн. 60 коп. (а. с. 11, 12).

02 жовтня 1998 року ОСОБА_3 помер (а.с. 6)

Спір вирішено судом першої інстанції на підставі ЦК України, з чим повністю погодитися не можна, оскільки до відносин спадкування правила ЦК України (книга 6 Спадкове право, ст. ст. 1216 - 1308) застосовуються, якщо спадщина відкрилась до цієї дати, але не була прийнята ніким із спадкоємців (пункти 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У випадках відкриття спадщини до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати чинне на час її відкриття законодавство, а саме відповідні норми ЦК УРСР (ст. ст. 524 - 564).

Згідно з п. 1 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд виходив із того, що спадщина померлого ОСОБА_3 спадкоємцями не прийнята, заповіт не складався, свідоцтво про право на спадщину померлого не видавалося.

Однак, при цьому суд не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Проте у порушення вимог ст. 214 ЦПК України факт прийняття ОСОБА_2 спадщини у встановлений законом строк після смерті сина судом не було перевірено, про яку зокрема зазначено і в актовому записі акту про смерть №23 в графі 13 відомості про заявника (а.с. 7).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 235 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У порушення вимог зазначених норм закону, суд належним чином не перевірив відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, та, маючи відомості про наявність спадкоємців у померлого (а. с. 6-8), не вирішив питання про залучення до участі у справі заінтересованої особи матері померлого ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2, на момент смерті сина вона проживала разом з ним, а тому в силу ст. 549 ЦК УРСР є такою особою, що прийняла спадщину, а проти рішення місцевого суду про визнання спадщини відумерлою вона заперечує з підстав того, що вона має право на спадкування спірного майна.

Про те, що на даний час існує спадковий спір, апелянт зазначала також і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, але про ці обставини прокурор нічого не зазначав у заяві про визнання спадщини відумерлою, а також не повідомляв про це і суд першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку існує спір про право, а відповідно до ч.6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Приймаючи до уваги наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та залишення даної заяви без розгляду.

Суд, на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України, розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 235, 303, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2010 року скасувати.

Заяву прокурора Васильківського району Дніпропетровської області в особі Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, заінтересовані особи: Васильківська державна районна нотаріальна контора Дніпропетровської області, відділ Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області, про визнання спадщини відумерлою, після померлого ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді