Провадження: №2/522/2949/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ НАСК «ОРАНТА» до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.08.2013 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та просив стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 916,03 грн., витрати на експертизу -700 грн. та судовий збір у сумі - 229,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.01.2011 року між Відкритим акціонерним товариством Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» (правонаступником якого є ПАТ НАСК «ОРАНТА») та страхувальником ОСОБА_1 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/2186875, предметом якого є страхування транспортного засобу «NISSAN SENTRA GXE» 2000 року випуску, д/н НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1.

05.04.2011 року о 13 годині 00 хвилин по вул. Академіка Глушко в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, який належить відповідачу, та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2011 року (справа 3-3564/11) винною особою у зазначеному ДТП було визнано ОСОБА_1.

30 травня 2011 року потерпіла особа ОСОБА_2 звернулася до НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, яка зареєстрована за номером 10415. 27.05.2011 року за участю потерпілої особи ОСОБА_2 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «HONDA» д/н НОМЕР_4, про що складено акт огляду з фото додатками. Унаслідок ДТП транспортний засіб «HONDA» д/н НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, ОСОБА_2 було завдано матеріальну шкоду у розмірі 9 426,03 гривень, що підтверджується калькуляцією та актом товарознавчого дослідження № 123/ДОП від 02.08.2011 року. За результатами розгляду страхового випадку було складено розрахунки страхового відшкодування, які підлягають виплаті потерпілій особі, і розмір страхового відшкодування склав 9616 гривень 03 копійки. На підставі страхових актів № ОЦВ-11-10415/1 від 17.08.2011року та № ОЦВ-11-10415/2 від 12.12.2011 року НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 8 916,03 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 700 грн., кошти на загальну суму - 9 616,03 грн.. Оскільки відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини, НАСК «Оранта» має всі правові підстави для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання 23.11.2015 року не зявились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Жодних клопотань суду не заявляли. Від відповідача надійшли до суду письмову заперечення від 19.02.2014 року, за якими позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв суду не заявляв.

Суд у звязку з неявкою відповідача та третьої особи та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності представника позивача та відповідача, згідно ч.2 ст.169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2011 року між ВАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/2186875, предметом якого є страхування транспортного засобу «NISSAN SENTRA GXE» 2000 року випуску, д/н НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_1Ф.(а.с.4).

05.04.2011 року о 13 годині 00 хвилин по вул. Академіка Глушко в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, який належить відповідачу, та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

З цього приводу Приморським районним судом м. Одеси розглядалась справа про адміністративне правопорушення №3-3564/11, за якою винесена 28.04.2011 року постанова та встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.10.9 ПДР, він був визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124, 122-4 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.(а.с.12).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Судом встановлено, що 30 травня 2011 року потерпіла особа ОСОБА_2 звернулася до НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, яка зареєстрована за номером 10415. 27.05.2011 року за участю потерпілої особи ОСОБА_2 було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «HONDA» д/н НОМЕР_4, про що складено акт огляду транспортного засобу (а.с13-14). З метою визначення розміру завданої матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу «HONDA»- ОСОБА_2, експертом автотоварознавцем ОСОБА_4 було проведене експертне дослідження, за висновком якого № 123/ДОП від 02.08.2011 року встановлено суму спричиненої шкоди у розмірі 9426, 03 грн. (а.с.16-22).

З урахуванням суми франшизи, на підставі страхових актів № ОЦВ-11-10415/1 від 17.08.2011року та № ОЦВ-11-10415/2 від 12.12.2011 року НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 8 916,03 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 700 грн., тобто кошти на загальну суму - 9 616,03 грн.(а.с 26, 29-30, 33).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що страхова компанія виконала свої зобовязання та відшкодувала ОСОБА_2 у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України , до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зокрема, згідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (справа №3-3564/11) ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди від 05.04.2011 року за його участю самовільно залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки відповідач після ДТП за його участі самовільно залишив місце ДТП, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ НАСК «Оранта» виплачену матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі - 8 916,03 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі -700 грн.

Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 11, 23, 979, 990, 1166, 1187, 1191, ЦК України; Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ПАТ НАСК «ОРАНТА» до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі - 8 916,03 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі - 700 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судові витрати у сумі 229 грн. (двісті двадцять девять гривень ) 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домусчі Л.В.

23.11.2015