АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 03 березня 2014 року визнано за позивачем право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Загальна площа вищевказаної квартири 50.4 кв.м., належна позивачу частка складає 8.4 кв.м.

В добровільному порядку відповідачі відмовляються визначити порядок користування квартирою.

Тому, просив встановити порядок користування квартирою, за яким виділити позивачу для проживання кімнату 8.1 кв.м., відповідачам - кімнати 9.8 кв.м. та 19.4 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. (а.с.1-9)

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року позов задоволено, виділено ОСОБА_3 в користування кімнату площею 8,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 виділено ОСОБА_2, ОСОБА_4 в користування кімнати площею 9,8 кв.м. та 19,4 кв.м., місця загального користування залишено в спільному користуванні. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 229,40 грн., а на користь держави судовий збір в сумі 14,20 грн. (а.с.23-26)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначила, що позивач не надав доказів (експертного висновку) щодо можливих варіантів користування спільним майном, 1/6 частина позивача у спільному майні складає не 8.4 кв.м., а 6.22 кв.м. (від жилої площі квартири), а суд необґрунтовано збільшив її з 16% до 22% та не врахував, що позивач не заявляв вимог про вселення, приховав факт наявності у спадкодавця боргових зобов'язань та наявність іншого спадкового майна, яке має бути поділено між спадкоємцями та дійшов помилкового висновку по справі. (а.с.84-86)

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були повідомлені належним чином про що у справі є докази. Представник апелянта ОСОБА_6 просив відкласти розгляд справи посилаючись на зайнятість в інших судових справах. Інші представники апелянта ОСОБА_7, ОСОБА_8, що зазначені в довіреності до суду не прибули, причини неявки не повідомили. (а.с.94-100)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 03 березня 2014 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його сина - ОСОБА_5 (а.с.5-7)

До суду не надано доказів скасування, зміни вищевказаного рішення суду, право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину вищевказаної квартири сторонами не заперечувалось.

За технічним паспортом вищевказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37.3 кв.м. загальна площа вищевказаної квартири 50.4 кв.м., у тому числі: кімната - 19.4 кв.м., кімната - 9.8 кв.м., кімната - 8.1 кв.м., кухня - 5.9 кв.м., коридор площею 4.4 кв.м., санвузол - 2.8 кв.м., належна позивачу частка складає 8.4 кв.м. (а.с.8-9)

В добровільному порядку сторони не визначили порядок користування квартирою.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За роз'ясненнями містяться і в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Задовольнивши позов і виділивши позивачу у користування кімнату - 8.10 кв.м., а відповідачкам кімнати 19.40 кв.м. і 9.80 кв.м., суд першої інстанції не звернув уваги, що вказані кімнати не є роздільними, а кімната 19.40 кв.м. є прохідною та саме через цю кімнату яку суд виділив у користування відповідачок є єдиний шлях потрапити позивачу до виділеної йому кімнати - 8.10 кв.м. Вказані обставини підтверджуються планом квартири зазначеним в технічному паспорті. (а.с.8-9)

При цьому районним судом не враховано, що сторони - особи різної статі і не є членами сім'ї, а таке визначення користування квартирою унеможливлює права відповідачок користуватись кімнатою - 19.40 кв.м., оскільки остання буде фактично використовуватись і позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довів можливість виділення йому у користування кімнати - 8.10 кв.м. без порушення прав відповідачок як співвласників цієї квартири.

Посилання ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, що він в майбутньому на виконання рішення районного суду облаштує самостійний вихід з кімнати на вулицю обґрунтований припущеннями, оскільки доказів можливості влаштування такого за експертним висновком або наявності дозволу на влаштування такого виходу в капітальній стіні багатоквартирного будинку позивач не надав.

З власної ініціативи суд не вправі збирати докази, призначати експертизу на підтвердження певних обставин, якими сторони обґрунтовують свої доводи або заперечення.

За таких обставин оскаржуване рішення не може бути визнано обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

Інші доводи скарги колегія суддів визнала необґрунтованими та відхилила.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/12639/2015

Унікальний номер 760/17523/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Оксюта Т.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.