Справа № 2/489/1763/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про виселення, зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про виселення, зняття з реєстрації.

Позивач вказував на те, що згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Відповідачі за цією мировою угодою зобовязані були протягом 30 днів з дати затвердження мирової угоди звільнити квартиру та знятися з реєстрації за вказаною адресою.

Посилаючись на те, що відповідачі порушують умови мирової угоди в частині зняття з реєстрації та звільнення квартири, та до цього часу продовжують проживати в ній, просив суд виселити їх з квартири та зобовязати СГІРФО Ленінського РВ ММУ МВС України у Миколаївській області зняти відповідачів з реєстрації з квартири АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

В судовому засіданні 25 травня 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник відповідачів позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилалися на те, що позивач незаконно набув право власності на спірну квартиру. Ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року, якою було затверджена мирова угода, не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному суді Миколаївської області.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки затверджено мирову угоду, за якою, окрім інших умов, право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_4.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 4 вересня 2014 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі мирової угоди від 25 червня 2014 року.

Відповідно довідки Форми № 3, виданої ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 4 вересня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 26 лютого 1988 року, його дружина ОСОБА_2 з 9 лютого 1988 року, та їх діти ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року була оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 червня 2015 року ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2015 року скасована, а справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод регламентується, що кожна особа фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається з підстав не заборонених законом, зокрема, правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть у тих випадках, коли воно відчужено особою, яка не мала на це права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праву та інтересу.

Відповідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване апеляційним судом Миколаївської області, і, як наслідок, право власності відповідачів на спірну квартиру не припинилося,суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_3, та зняття з реєстраційного обліку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про виселення, зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська