Справа № 369/220/15-ц
Провадження № 2-о/369/18/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ управління державної міграційної служби України у Київській області, про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться заява ОСОБА_1, заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ управління державної міграційної служби України у Київській області, про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну, у якій заявник зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шаумян, Ечміадзинського району, Республіки Вірменія, а в червні 1995 року разом із своїми батьками переїхав до України та проживає в АДРЕСА_1.

На даний час у ОСОБА_1 виникла необхідність отримати посвідку на постійне проживання в Україні, для чого йому необхідно встановити факт наявності в нього дозволу на імміграцію в Україну.

Суд, дослідивши матеріали справи та вивчивши письмові докази, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники заперечили проти залишення заяви без розгляду.

Представник заінтересованої особи Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області питання про залишення заяви без розгляду залишив на розсуду суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 ЦПК України у справах окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 163 ЦПК України суд встановлює особи тих, хто з'явився, а також перевіряє повноваження представників.

За правилами ст. 43 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси при вчиненні нотаріальної дії встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідченння, видане за місцем роботи фізичної особи.

Відповідно до вимог ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Як вбачається зі змісту норми, особа має пред»явити для її встановлення документ, який виключає будь-які сумніви щодо цієї особи, та як наслідок підтверджує її процесуальну правоздатність.

Відповідно до вимог ст. 410 ЦПК України особи без громадянства мають право звератися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов»язки нарівні з фізичними особами України.

Відповідно до роз»яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 7 Листа № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» особи без громадянства мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України. Передумовою осіб без громадянства у цивільних процесуальних правовідносинах є процесуальна правосуб»єктність, яка визначається відповідно до ст.ст. 28, 29 ЦПК України. Особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб»єктності та основних прав і свобод людини.

За правилами ст.ст. 28, 29 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні обов»язки (цивільна процесуальна дієздатність) мають усі фізичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов»язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття.

У судовому засіданні на вимогу суду надати документ, що посвідчує особу ОСОБА_1, він надав свідоцтво про народження, яке відповідно до вимог чинного законодавства України не є документом, що посвідчує особу.

Окрім того, наявні в матеріалах справи довідки з дошкільного навчального закладу та довідка з Боярської загальноосвітньої школи, хоч і містить вклеєну фотокартку, проте за чинним законодавством України не дає суду підстав встановити особу заявника.

У зв'язку з тим, що суду не надано документа, що посвідчує особу ОСОБА_1, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів в особі заявника, а також у зв'язку з неможливістю встановити обсяг цивільної процесуальної правоздатності, оскільки свідоцтво про народження, надане в судовому засіданні, може посвідчувати лише особу віком до 18 років з наданням паспортного документа одного з батьків, суд позбавлений можливості встановити його особу та допустити його до участі у справі у якості заявника.

Окрім того, в матеріалах справи наявна відповідь з відділу адресно-довідкової роботи УДМС, ГУ ДМС України у м. Києві, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрованим по Київській області не значиться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 ЦПК України заявник у справах окремого провадження може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

За правилами ч. 1 ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва у суді.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи. За правилами ч. 2 вказаної статті довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Вимоги ст. 4 вказаної статті встановлюють, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов»язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про посвідчення довіреності представника на підставі вимог ч. 2 ст. 42 ЦПК України. Однак, суд дійшов висновку, що за відсутності встановленого порядку посвідчення довіреностей за рішенням суду, таке посвідчення відбувається за правилами нотаріального посвідчення, тобто з обов»язковим встановленням особи довірителя для визначення обсягу його процесуальної правоздатності.

У зв'язку з тим, що в судовому засіданні суду не вдалося встановити особу заявника, визначити обсяг його цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суд відмовляє у клопотанні про посвідчення довіреності.

Як встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1 та його представники не можуть бути допущені у якості учасників цивільного процесу, оскільки суду не надано документа, який унеможливлює виникнення сумнівів щодо особи заявника та підтверджує обсяг його цивільної процесуальної дієздатності, а його представники є такими, що не мають повноважень на ведення справи у зв'язку з неналежним посвідченням довіреності.

Окрім того, в матеріалах справи наявний договір на надання правової допомоги ОСОБА_1, однак суд не може визнати вказаний договір належним посвідченням повноважень представника, оскільки він укладений із невстановленою особою, а тому не може слугувати належною підставою для представництва інтересів особи в суді.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, та якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, неможливо встановити особу заявника та повноваження його представників на ведення вказаної справи, а тому на підставі вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п. 7 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», ст. 43 Закону України «Про нотаріат», ст. 8 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 26, ст.ст. 28, 29, ч. 1 ст. 38, ч. 1 ст. 40, п. 1 ч.1, ч. 2, ч. 4 ст. 42, ч. 3 ст. 163, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 207, ст. 410 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ управління державної міграційної служби України у Київській області, про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1 його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Л. М. Ковальчук