У х в а л а

9 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що в період з 26 грудня 2003 року по 31 березня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 28 жовтня 2002 року сторонами було придбано в рівних частках житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Рішенням Мошнівської сільської ради від 29 травня 2003 року № 6-5 позивачу та ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,23 га у спільне користування. Після розірвання шлюбу виникло питання роздільного проживання та розподілу спільного майна, оскільки виник спір про порядок користування і володіння будинком. Домовленості про спосіб виділення частки позивачу із загального майна не досягнуто. Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд виділити в натурі належну їй на праві власності Ѕ частину домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

У березні 2010 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній сумісній власності.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 20 жовтня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно договору купівлі-продажу придбали будинок АДРЕСА_1. В грудні 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб. ОСОБА_1 вказує на те, що даний будинок було придбано до шлюбу і він не є спільно нажитим майном. ОСОБА_3 запропонувала здійснити розподіл будинку в пропорціях Ѕ частина їй, а інша Ѕ частина домоволодіння йому. Разом з тим, ОСОБА_1 не погоджується із запропонованим розподілом, оскільки ним були здійснені поліпшення домоволодіння в результаті чого його частка збільшилася. Кошти на поліпшення будинку були отримані в результаті реалізації належного йому на праві особистої власності домоволодіння по АДРЕСА_2 та автомобіля ВАЗ-2109. Із зазначених підстав ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на здійснені за особисті кошти поліпшення домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 30 850 грн та збільшити належну йому частку в домоволодінні з Ѕ частини до ѕ частин.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 6 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено ОСОБА_3 в натурі частину нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 та визнано за нею право власності на: у житловому будинку літ. А-І: № 1 сіни - 6,2 кв. м, № 2 коридор - 3,5 кв. м, № 3 кладова - 0,7 кв. м, № 4 вітальня - 14,3 кв. м, № 5 житлова кімната - 18,3 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м та загальною вартістю 35 690 грн; свердловину № 3 вартістю 4 980 грн; огорожу № 1-2 (95%) вартістю 7 631 грн 35 коп., загальною вартістю 12 611 грн 35 коп. Разом вартість частини будівель та споруд, які виділяються ОСОБА_3 дорівнює 48 301 грн 35 коп., що більше від її ідеальної частки (1/2) на 7 349 грн 85 коп. Виділено ОСОБА_1 в натурі частину нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на: у житловому будинку літ. А-І: № 9 кухня - 10,2 кв. м, № 8 ванна - 3,0 кв.м, № 3 житлова кімната - 13,3 кв. м, № 6 житлова кімната - 13,5 кв.м, загальною площею 40,0 кв. м та загальною вартістю 33 200 грн; огорожу № 1-2 (5%) вартістю 401 грн 65 коп. Разом вартість частини будівель та споруд, які виділяються ОСОБА_1 дорівнює 33 601 грн 65 коп., що менше від його ідеальної частки (1/2) на 7 349 грн 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за різницю між вартістю її ідеальної долі та вартістю реально отриманої частини житлового будинку з господарськими спорудами у сумі 7 349 грн 85 коп. Горищем сторони користуються кожний над своїм приміщенням. Зобов'язано ОСОБА_3 влаштувати другий вихід на горище. Зобов'язано ОСОБА_3 замурувати дверний отвір між приміщеннями № 6 та № 5, замурувати дверний отвір між приміщеннями № 1 та №9. Зобов`язано ОСОБА_1 замурувати дверний отвір між приміщеннями № 7 та № 4, встановити дверний проріз між приміщеннями № 7 та № 9, встановити дверний отвір та ганок до нього в приміщенні № 9. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переобладнати систему опалення, електропостачання, газопостачання, водопостачання для автономності будівель і споруд, що виділені кожній із сторін.

Встановлено для ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступний порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1. Виділено у користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 1 100 кв. м згідно додатку № 3 експертного висновку від 19 грудня 2012 року (на плані забудови ділянка зображена жовтим кольором). Виділено у користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 1 100 кв. м згідно додатку № 3 експертного висновку від 19 грудня 2012 року (на плані забудови ділянка зображена червоним кольором).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява представника ОСОБА_1 про перегляд даного рішення суду касаційної інстанції в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 посилається на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст.ст. 364, 367, 376 ЦК України, що в свою чергу, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником матеріали колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2014 року, про перегляд якої ставиться питання, та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі про поділ спільного майна подружжя, постанову Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року, винесену в порядку перегляду судових рішень за правилами глави 3 розділу 5 ЦПК України.

Зі змісту поданих копій рішень суду касаційної інстанції, на які посилається заявник в обґрунтування заяви не вбачається наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права у правовідносинах, подібних, вирішеним у даній цивільній справі.

Під подібними правовідносинами слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, не вбачається тотожність встановлених фактичних обставин, ніж встановлені у даному спорі.

Крім того, зазначеною ухвалою суду касаційної інстанції, на яку заявник посилається, як на підставу перегляду судового рішення, були скасовані рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказаною ухвалою не вирішено спору по суті та не відбулося застосування норм матеріального права.

Підставами скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд стало неповне встановлення судами фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, що в свою чергу свідчить про відсутність тотожності встановлених фактичних обставин у цій справі, зі справою про перегляд судового рішення у якій ставиться питання.

Постанова Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року, ухвалена за результатами перегляду судових рішень в порядку, визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК України з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах. Вказана постанова не є рішенням, ухваленим судом касаційної інстанції, тому на нього не може здійснюватись посилання в обґрунтування підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній сумісній власності, за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2014 року до провадження Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська