АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2102/14-ц Номер провадження 22-ц/786/54/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Акопян В.І., Петренка В.М.

при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання свідоцтва та рішення виконавчого комітету Київської районної ради міста Полтави №444 від 03.09.1991 року «Про оформлення права особистої власності на кооперативні квартири» недійсними, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

11.04.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, який уточнивши, просив визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на кімнату №7, площею 16,8 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1. Коридор - 1 площею 7,3 кв.м, кладова - 2 площею 1,2 кв.м, вбиральня - 3 площею 1,0 кв.м, ванна - 4 площею 2,0 кв.м, кухня - 5 площею 5,4 кв.м, та відділенням сараю у підвалі площею 6,3 кв.м залишити у спільному користуванні з ОСОБА_2.

01.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, уточнивши його, просив визнати недійсними рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави №444 від 03.09.1991 року відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_5, свідоцтво про право власності №604 від 12.09.1991 року на кімнату №6 в квартирі АДРЕСА_1 на ОСОБА_2, свідоцтво про право власності №603 від 12.09.1991 року на кімнату №7 в квартирі АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 Визнати ОСОБА_2 власником 17/20 часток квартири АДРЕСА_1. Скасувати реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2 на кімнату №6 в квартирі АДРЕСА_1 і зареєструвати право власності на 17/20 часток цієї ж квартири в БТІ «Інвентаризатор». Скасувати реєстрацію права власності на кімнату №7 в квартирі АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, як спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_5, право власності на спадкове нерухоме майно за законом, яке складається з кімнати №7 в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право спільного користування коридором 1 площею 8,7 кв.м, кладовою - 2 площею 1,2 кв.м, вбиральнею - 3 площею 1,0 кв.м, ванною - 4 площею 2,0 кв.м, кухнею - 5 площею 5,4 кв.м, та відділенням сараю у підвалі площею 6,3 кв.м, що знаходиться у спільному користуванні з ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

З рішенням не погодився ОСОБА_2, в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник ОСОБА_3, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 Вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність та недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до виписки з протоколу №12 від 11.03.1989 року (а.с.134, том 1) ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звертались з заявами про прийняття їх в члени кооперативу «Комунальник» і відкриття на них особових рахунків: на кімнату 16,75 кв.м квартири АДРЕСА_1 в зв'язку зі смертю матері ОСОБА_6; на кімнату житловою площею 10,50 кв.м на ОСОБА_2 в зв'язку зі смертю матері ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно протоколу №7 засідання виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави від 04.04.1989 року, виконавчий комітет Київської районної Ради народних депутатів м.Полтави вирішив затвердити рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Комунальник» (протокол №12 від 11.03.1989 року) про розділення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 та про відкриття окремих рахунків на: кімнату житловою площею 10,50 кв.м на ОСОБА_2 з померлої матері ОСОБА_6; кімнату житловою площею 16,75 кв.м на ОСОБА_5 з померлої матері ОСОБА_6

Об'єктивних даних про підробку або недійсність зазначених протоколів матеріали справи не містять.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради №444 від 03.09.1991 року «Про оформлення права особистої власності на кооперативні квартири» (том 1 а.с.144), відповідно до списку членів кооперативів, які повністю сплатили пайовий внесок за належні їм квартири, за ОСОБА_2 оформлено право власності на кімнату 6 АДРЕСА_1 в ЖБК «Комунальник».

Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності №603 від 12.09.1991 року (том 1, а.с. 9) кімната №7, площею 16,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на праві особистої власності.

Згідно свідоцтва №604 на право особистої власності від 12.09.1991 року (том1, а.с.205) кімната №6, площею 10,50 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на праві особистої власності.

Залишились в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5: коридор - 1 площею 8,7 кв.м, кладова - 2 площею 1,2 кв.м, вбиральня - 3 площею 1,0 кв.м, ванна - 4 площею 2,0 кв.м, кухня - 5 площею 5,4 кв.м.

Зазначені свідоцтва видані на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №444 від 03.09.1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме - на кімнату №7 в квартирі АДРЕСА_1.

До Другої Полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5, звернувся його брат - ОСОБА_2 та його син - ОСОБА_4.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності ОСОБА_4 вказав, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого ОСОБА_5 в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. При цьому зазначив, що замість втраченого оригіналу свідоцтва про право власності №603 від 12.09.1991р., виданого на ім'я ОСОБА_5 йому було видано дублікат даного свідоцтва.

Згідно роз'яснень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

В суді апеляційної інстанції представником позивача надана постанова державного нотаріуса Другої полтавської нотаріальної контори Смоковенко Т.О. від 15.01.2015 року про відмову ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії.

В даній постанові нотаріусом зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину неможлива у зв'язку з тим, що:

1) на підставі ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» та глави 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріальні дії вчинюються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів;

2) на підставі п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з питань цивільних і кримінальних справ, наданих в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, в разі, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України право власності підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, місцевий суд не звернув уваги на те, що право власності на спадкове майно належним чином зареєстровано за спадкодавцем, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності № 603 від 12.09.1991р., виданого Головним Управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення 14.07.2007р. за № 119.

Позивачем не зазначено в чому полягає порушення його прав виконавчим комітетом Полтавської міської .

Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачем не оскаржена, тому суд при розгляді даної справи не перевіряє її законність.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, в цій частині рішення необхідно скасувати.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з їх безпідставності та необгрунтованості.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_9 (батько ОСОБА_2.) на підставі ордеру № 498 був користувачем квартири АДРЕСА_1 за яку він сплачував пайові внески.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9, пай за вказану квартиру не був сплачений повністю. В зв'язку з чим, зі смертю ОСОБА_9 відкрилася спадщина на паєнагромадження померлого.

Частиною 2 статті 145 ЖК України встановлено, що якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу, помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім»ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім»ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім»ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмовленні її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним.

07.12.1973 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишилась проживати в спірній квартирі і була колишнім членом сім'ї ОСОБА_9

ОСОБА_6 була прийнята до членів ЖБК «Комунальник» та на неї було переведено паєнагромадження по квартирі АДРЕСА_1 та переоформлені особові рахунки.

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 померла. Пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1, на час смерті ОСОБА_6 не був повністю внесений, тому до спадкоємців перейшло паєнагромадження за спірну квартиру.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями її прав та обов'язків були її сини: ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було прийнято в члени ЖБК «Комунальник» та відкрито особові рахунки на кімнати в квартирі АДРЕСА_1 на підставі поданих ними заяв від 11.03.1989року.

Довідкою житлово-будівельного кооперативу «Комунальник» №119 від 10.08.1991 року підтверджується той факт, що ОСОБА_5 був членом кооперативу, рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави від 04.04.1989 року №217 підтверджено, що він проживав в житлово-будівельному кооперативі «Комунальник» за адресою: АДРЕСА_1, та займає кімнату площею 16,75 кв.м.,у комунальній квартирі НОМЕР_1, а також сарай у підвальному приміщенні загального користування. Пайовий внесок виплачений повністю в сумі 2 380 рублів та погашений в 1984 році.

Довідкою житлово-будівельного кооперативу «Комунальник» №120 від 10.08.1991 року підтверджується той факт, що ОСОБА_2 був членом кооперативу, рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави від 04.04.1989 року №217 підтверджено, що він проживає в житлово-будівельному кооперативі «Комунальник» за адресою: АДРЕСА_1, та займає кімнату площею 10,50 кв.м. у комунальній квартирі НОМЕР_1, а також сарай у підвальному приміщенні загального користування. Пайовий внесок виплачений повністю в сумі 1 790 рублів та погашений в 1984 році.

Цивільним законодавством визнання довідок в судовому порядку недійсними не передбачено, в порядку кримінального судочинства факт їх підробки не встановлений.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, як члени кооперативу, які сплатили пайові внески, стали власниками квартири.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави №444 від 03.09.1991 року на підставі довідок №119, №120 від 10 серпня 1991 року житлово-будівельного кооперативу «Комунальник» про виплату пайового внеску у повному обсязі, керуючись п.2 ст.7 «Про власність в СРСР» дозволено оформити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на кімнати в квартирі АДРЕСА_1.

12.09.1991 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності №603 на кімнату №7 в квартирі АДРЕСА_1.

12.09.1991 року ОСОБА_2 видано свідоцтво №604 на право особистої власності на жилий будинок на кімнату №6 в квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обргунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №444 від 03.09.1991 року «Про оформлення права особистої власності на кооперативні квартири», свідоцтв про право власності №603, №604 від 12.09.1991 року, скасування реєстрації, визнання права власності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не надано, доводи викладені в апеляційній скарзі, вірних висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 не спростовують.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.10.2014р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити, в іншій частині рішення районного суду є законним та обґрунтованим, тому слід залишити його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3, 4 ст. 309 ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4. Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: Т.В. Одринська

Судді: /підписи/ В.І. Акопян

В.М. Петренко

З оригіналом згідно: