Справа №582/694/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко Н.М.
Номер провадження 22-ц/788/316/15 Суддя-доповідач - Семеній Лідія. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5,

про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про недопустимість порушення правил співжиття в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 не погодилась з цим рішенням в частині не задоволених її позовних вимог та оскаржила в апеляційному порядку. Посилаючись на його незаконність, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Зазначає, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює нестерпні умови спільного проживання, постійно зловживає спиртними напоями, після застосування заходів попередження неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази і виніс необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, її представника - адвоката ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4, його представника - адвоката ОСОБА_7 та третьої особи ОСОБА_5, які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 1985 року. Рішенням Недригайлівського районного суду від 06 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

У власності позивача ОСОБА_3 перебуває жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок (а.с.7,63-64,66) .

В цьому будинку зареєстровані й проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4 та проживають без реєстрації мати і син власниці ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с.67).

Відповідач ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи безтерміново (а.с.70), на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.81).

Звертаючись до суду з позовом про виселення, позивачка свої вимоги обґрунтувала тим, що застосовані судом заходи впливу, позитивних результатів не надали, оскільки відповідач продовжує порушувати правила співжиття та робить неможливим для неї та її матері проживання з ним в одному будинку.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норм вказаної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, відповідно до правил ст. 29 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами.

З рішення Недригайлівського районного суду від 23 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення, яке набрало законної сили, вбачається, що у задоволенні позову було відмовлено в зв'язку з його недоведеністю, а ОСОБА_4 попереджено про недопустимість порушення правил співжиття у будинку позивача (а.с. 6). З його змісту вбачається, що жодного факту порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливим для інших мешканців проживання з ним в одному будинку, судом не встановлено.

З довідки Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області вбачається, що після вжиття заходів попередження, а саме в травні й серпні 2013 року та в серпні 2014 року ОСОБА_3 зверталася в міліцію з заявами про вчинення відповідачем, відповідно: 20 травня, 28 серпня 2013 року та 13 серпня 2014 року, сімейних сварок (а.с.61) .

За результатами перевірки цих заяв були складені висновки про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, 173 та ч.1 ст.178 КУпАП (а.с.59, 68, 69).

Постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 31 травня 2013 року провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за допущене 20 травня 2013 року о 12 год. насильство в сім'ї, що полягало у вчиненні ним сімейної сварки, в ході якої він виражався нецензурними словами в адресу бувшої дружини та її матері, погрожував їм фізичною розправою, чим міг спричинити психологічний розлад їх здоров'ю, й передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.71-72).

Доказів, які б підтверджували вину відповідача у вчиненні 26.08.2013 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, матеріали справи не містять. З клопотанням про їх витребування позивач до суду не звертався.

Постановою дільничного інспектора Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області від 13.08.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у тому, що 13.08.2014 року о 13 год. він знаходився в громадському місці в с. Вільшана по вул.Островського в п'яному вигляді, мав шатку ходу і неохайний вигляд, чим ображав людську гідність і громадську мораль, тобто у вчиненні дій передбачених ч.1 ст.178 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17 грн. (а.с.60).

Перевірка щодо факту вчинення ним 13.08.2014 року сімейної сварки була припинена і до відповідальності він не притягувався (а.с.112).

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про тривалу антигромадську поведінку відповідача, що робить неможливим проживання з ним власниці та членів її сім'ї в одному будинку, в матеріалах справи відсутні та відповідачем вони не надані.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявні в справі докази підтверджують лише факт неприязних відносин відповідача з ОСОБА_3 та її матір'ю, проте, не доводять його тривалу антигромадську поведінку, яка робить неможливим їх проживання разом з ним в одному будинку та вчинення ним після вжиття судом заходів попередження повторного порушення. Оскільки ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй в задоволенні позову в зв'язку з його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду в частині не задоволених позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального й процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26 грудня 2014 року, в частині вирішення вимог про виселення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -