Справа №812/8840/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2015 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Кунець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток у праві спільної власності, визначення порядку користування спільним майном, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 р. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядоку користування 19/25 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, з наданням позивачам у спільне користування кімнат площею 16,2 кв.м. та 12,2 кв.м. з балконом площею 0,83 кв.м., а відповідачу в особисте користування - кімнати площею 8,5 кв. м., залишити у спільному користуванні коридор площею 7,6 кв.м., ванну - 1,9 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., кухню - 6,6 кв.м.; 2) поділити 19/25 частини квартири відповідно до визначеного порядку користування, виділивши позивачам у спільну сумісну власність 53/100 частин квартири, а відповідачу - 23/100 частини, та визнати за ними право власності на це майно, стягнути з позивачів солідарно на користь відповідача 19681,95 грн. компенсації вартості його частки у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог посилались на ті обставини, що між сторонами склалися конфліктні відносини, у зв'язку з чим виникла необхідність у визначенні порядку користування спільним майном та його поділі.

29.05.2013 р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя позов задоволено.

07.08.2013 р. рішенням Апеляційного суду Запорізької області рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування 19/25 частки квартири залишено без змін, а в частині поділу цієї частини квартири - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

12.02.2014 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2013 р. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07.08.2013 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачі уточнили позовні вимоги, звернувшись до суду з позовом, у якому просили суд визначити ідеальні частки сторін у праві спільної власності на 19/25 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя, визнавши їх рівними: по 19/75 частин квартири кожному з позивачів та відповідачеві; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за кожним право власності на 19/75 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя; визначити порядок користування належними сторонам 19/25 частинами квартири спільного заселення АДРЕСА_1 у м. Запоріжжя, з наданням позивачам у спільне користування кімнати 6 площею 16,2 кв. м., кімнати 7 площею 12,2 кв. м. з балконом площею 0,83 кв. м., а відповідачеві - в особисте користування кімнати 5 площею 8,5 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор 1 площею 7,6 кв.м., ванну 2 площею 1,9 кв.м., туалет №3 площею 1,0 кв.м., кухню №4 площею 6,6 кв.м.

У судовому засіданні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, при цьому подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Проти уточнених позовних вимог заперечив, зазначивши, що вони порушують його право власності та законні інтереси.

Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача ОСОБА_3

В вислухавши пояснення позивачів, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено:

Сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності №26659, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 09.01.2007 р., належать 19/25 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 Загальна площа квартири - 67,03 кв.м., у т.ч. жила площа - 49,1 кв.м., підсобна - 16,1 кв.м.

Квартира складається з чотирьох жилих кімнат: кімнати 5 площею 8,5 кв.м.; кімнати 6 площею 16,2 кв.м.; кімнати 7 площею 12,2 кв.м., кімнати 8 площею 12,2 кв.м. Кімнати 5 і 8 є ізольованими, кімнати 6 і 7 - суміжні. До кімнати 7 прилягає балкон площею 0,83 кв.м. Крім жилих кімнат до складу квартири належать: коридор 1 площею 7,6 кв.м., ванна 2 площею 1,9 кв.м., туалет 3 площею 1,0 кв.м., кухня 4 площею 6,6 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності до складу належних сторонам на праві спільної сумісної власності 19/25 частин квартири входять: кімната 5 площею 8,5 кв.м., кімната 6 площею 16,20 кв.м., кімната 7 площею 12,20 кв.м., балкон площею 0,83 кв.м. Загальна площа належних сторонам приміщень квартири, що входять до складу 19/25 частин, становить 50,65 кв.м., у т.ч. жила - 36,9 кв.м.

Кімната 8 площею 12,2 кв.м. приватизована та належить на праві власності іншому співвласнику квартири спільного заселення.

У позовній заяві та в судовому засіданні позивачі зазначили, що не заперечують проти їх спільного проживання у суміжних кімнатах з наданням відповідачеві ізольованої жилої площі.

Згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи від 18.03.2013р.: встановити порядок користування сторонами 19/25 частинами квартири спільного заселення АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя відповідно до ідеальної частки кожного співвласника (по 19/75 частині) кожної сторони не представляється можливим.

Виходячи з розташування чотирикімнатної квартири в багатоповерховому житловому будинку, планування, етажності і розмірів приміщень, частин квартири спільного заселення співвласників, наявність суміжних кімнат, згода позивачів на спільне проживання у суміжних кімнатах, наданих документів, на розгляд суду представляється можливим запропонувати лише один варіант встановлення порядку користування квартирою. Межа порядку користування квартирою на схематичному плані (див. додаток №1) показана червоним кольором; зеленим кольором вказані приміщення позивачів (ОСОБА_1, ОСОБА_2); коричневим кольором вказані приміщення відповідача (ОСОБА_3), помаранчевим кольором вказані приміщення: коридор 1 площею 7,6кв.м, ванна 2 площею 1,9кв.м, туалет №3 площею 1,0кв.м, кухня №4 площею 6,6кв.м, що залишаються в спільному користуванні співвласників.

Відповідно до запропонованого варіанту порядку користування чотирикімнатною квартирою АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя долі співвласників мають наступний вигляд: позивачі (ОСОБА_1, ОСОБА_2) - 53/100 частини, -відповідач (ОСОБА_3) - 23/100 частини.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_4, суду пояснив, що в частині визначення порядку користування 19/25 частинами спірної квартири висновок судової експертизи не суперечить уточненим позовним вимогам і є єдиним можливим з технічної точки зору порядком користування 19/25 частинами квартири. Запропонований експертом порядок користування не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної власності в умовах їхньої рівності, водночас запропонована відповідачеві кімната є єдиною ізольованою кімнатою у складі 19/25 частин квартири та за площею перевищує як рівень середньої забезпеченості житловою площею в м. Запоріжжі, так і мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.ст. 355, 356, 368, 370 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Позивачі просять визначити кожному зі співвласників рівні частки у праві спільної власності: по 19/75 частин квартири кожному з позивачів і відповідачеві, що відповідає вимогам законодавства і не суперечить правам та законним інтересам сторін як учасників спільної власності. У спільній власності сторін перебуває 19/25 частин квартири, що еквівалентно 57/75 частинам, тобто кожному співвласнику має належати по 19/75 частин квартири. Отже, позовні вимоги в частині визначення ідеальних часток у праві спільної власності на 19/25 частин квартири підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, визначення порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі №6-12цс13 та відповідно до вимогст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги пояснення експерта, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, та виходить з того, що визначення порядку користування квартирою, якщо її не можливо поділити в натурі, є правом співвласника. При цьому не має правового значення те, чи чиняться такому співвласнику перешкоди у користуванні спільним майном.

Виходячи з технічних характеристик квартири, враховуючи, що у спільній власності сторін перебуває 19/25 частин квартири, у межах яких розмір жилої площі дорівнює 36,9 кв.м., та беручи до уваги рівність ідеальних часток кожного зі співвласників, кожному з них має належати: 36,9:3=12,3 кв. м.

У складі 19/25 частин квартири жилих кімнат, які б відповідали частці кожного зі співвласників (тобто площею 12,3 кв.м.), немає. Кімната 7, яка є найближчою за площею до тієї площі, яка відповідає ідеальним часткам сторін, є не ізольованою, а суміжною з кімнатою 6, тому не може бути надана у користування самостійно, окремо від кімнати 6.

Згідно зі ст. 48 ЖК України та п. 53 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання ним житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофспілки від 11.12.1984 р. №470, розмір житлової площі не може перевищувати 13,65 кв. м. на одну людину, але і не повинен бути менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею у даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в населеному пункті визначається виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Відповідно до постанови виконкому Запорізької обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілок №2 від 08.01.1985 р. «Про правила обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень» рівень середньої забезпеченості житловою площею в м. Запоріжжі визначено у розмірі 8 кв. м, а мінімальний розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області встановлений у 6 кв. м.

За таких умов, надання у користування відповідачеві ізольованої кімнати площею 8,5 кв.м. не порушує встановлені державою гарантії житлових прав громадян, а відповідач не потрапляє під ознаки особи, що відповідно до чинного законодавства потребує поліпшення житлових умов.

Суд погоджується, що запропонований судовим експертом порядок користування квартирою, відповідає вимогам закону та не порушує охоронюваних законом прав та інтересів сторін чи третіх осіб, адже у власності відповідача залишається та частка у праві власності на квартиру, яка має належати йому за законом.

Таким чином, надання співвласнику у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка не відповідає повною мірою його частці у праві спільної часткової власності (за відсутності технічної можливості надання частини спільного майна, яка відповідає розміру частки такого співвласника у праві спільної власності), закону не суперечить. У такому разі закон передбачає право такого співвласника вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Водночас у межах поточної справи питання компенсації не розглядалося, оскільки відповідач не порушував його перед судом, що не позбавляє його права звернутися з відповідним позовом у загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 355, 356, 368, 370 ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити ідеальні частки сторін у праві спільної власності на 19/25 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя, визнавши їх рівними: по 19/75 частин квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 19/75 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 19/75 частин квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 19/75 частини квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя.

Визначити порядок користування належними сторонам 19/25 частинами квартири спільного заселення АДРЕСА_1 м. Запоріжжя, з наданням ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спільне користування кімнати 6 площею 16,2 кв. м.; кімнати 7 площею 12,2 кв. м. з балконом площею 0,83 кв. м., а ОСОБА_3 - в особисте користування кімнати 5 площею 8,5 кв. м. У спільному користуванні залишити коридор 1 площею 7,6 кв. м., ванну 2 площею 1,9 кв. м., туалет 3 площею 1,0 кв. м., кухню 4 площею 6,6 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати у сумі 214 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.І.Боровікова