АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2793/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення коштів.

У мотивування вимог посилався на те, що 25 жовтня 2013 року він, діючи у відповідності до довіреності Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист», уклав з відповідачем Договір про надання юридичних послуг №25-10-13, предметом якого була реєстрація всеукраїнського друкованого видання (газети) «Громадський захист».

Згідно з умовами договору він виконав усі свої зобов'язання перед відповідачем, зокрема: сплатив передбачену договором вартість робіт та надав усі необхідні документи, проте відповідач, всупереч п.3.5 Договору, своїх зобов'язань не виконав, у строк в 25 робочих днів (тобто до 19.11.2013 року) друковане видання не зареєстрував.

При цьому відповідач жодного разу не повідомляв його про неможливість виконати свої зобов'язання за договором, ухилявся від спілкування.

Крім того, вважає, що п.4.4 Договору №25-10-13 від 25.10.2013 року, який розроблений відповідачем та запропонований для підписання, і яким обмежується розмір відшкодування відповідачем завданих збитків у випадку невиконання ним своїх зобов'язань, суперечить пунктам 2, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим просив визнати зазначений пункт недійсним.

Також, невиконанням своїх зобов'язань за договором відповідач завдав Міжнародній громадській організації «Всенародний контроль та захист» збитків у вигляді упущеної вигоди, яку б організація отримала б у випадку, якщо її права не були порушені, а належним чином зареєстроване видання друкувалось та розповсюджувалось, тому просив стягнути з відповідача на користь Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист» 1962100 гривень

Крім того, внаслідок невиконання відповідачем його зобов'язань за договором, йому заподіяно моральну шкоду у вигляді приниження честі і гідності, а також ділової репутації, оскільки на нього керівництвом Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист» покладено обов'язок організувати реєстрацію газети «Громадський захист», і саме його вважають винним у невиконанні покладених нього завдань, тому вважає, що відповідач має сплатити на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, про причини не повідомив, гроші взяті за виконання договору не повернув та збитки не відшкодовує, про причини форс мажорних обставин не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір №25-10-13 про надання юридичних послуг, спрямованих на реєстрацію всеукраїнського друкованого видання (газети) «Громадський захист», а саме: надання усних консультацій з усіх питань, пов'язаних з підготовкою документів, підготовка проектів документів, необхідних для реєстрації, формування та подання органу реєстрації пакету документів, отримання Свідоцтва за дорученням замовника (а.с. 8).

На виконання п.2.1.2 Договору позивачем сплачено 100% вартості послуг виконавця за договором в сумі 2850 грн. (а.с. 9).

У відповідності до п.3.5 виконавець зобов'язався отримати ліцензію в найкоротші строки, але не пізніше 25 робочих днів з моменту повного виконання замовником зобов'язань по п.2.1 цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що замовник зобов'язаний: надати виконавцю інформацію, яку виконавець вважає за необхідну для здійснення реєстрації; до початку надання послуг внести оплату у розмірі 100 відсотків від загальної суми договору; видати на виконавця або його працівника довіреність на здійснення всіх необхідних дій, пов'язаних з здійсненням реєстрації; надати виконавцю документи (оригінали, нотаріально засвідчені копії, засвідчені органом, що їх видав, або ксерокопії, засвідчені печаткою замовника), які необхідні для здійснення реєстрації. Надання зазначених копій документів здійснюється особисто виконавцю; в обумовлені з виконавцем строки здійснювати всі дії, пов'язані з здійсненням реєстрації, які замовник повинен вчинити особисто (видання довіреності на виконавця, погодження змісту документів, надання документів (їх копій), підписання уповноваженими особами замовника документів, необхідних для здійснення реєстрації, здійснення необхідних платежів, пов'язаних з здійсненням реєстрації, отримання платіжних доручень з відміткою банківської установи, довідок органів державного казначейства, інших документів, інше); вчасно та в повному обсязі оплачувати послуги виконавця; по завершенні виконання робіт по цьому договору надати письмовий відгук щодо якості наданих послуг.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, початок перебігу строку, протягом якого відповідач має виконати свої зобов'язання розпочинається з моменту виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань, в тому числі - щодо видачі на виконавця або його працівника довіреності на здійснення всіх необхідних дій, пов'язаних зі здійсненням реєстрації газети.

У відповідності до п. 2.3 Договору в разі невиконання замовником зобов'язань за цим договором, виконавець звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань.

Відповідач в суді першої та апеляційної інстанцій заперечував проти виконання позивачем всіх зобов'язань, зокрема, зазначав, що ОСОБА_2 не було видано довіреність.

Позивачем та його представниками не надано доказів того, що ним виконані зобов'язання згідно з п.2.1.2 Договору щодо видачі довіреності.

Крім того, в суді першої інстанції представник позивача повідомив, що у нього немає відомостей щодо видачі позивачем довіреності на ім'я ОСОБА_3, проте вважав, що саме відповідач повинен був письмово повідомити про неможливість виконання своїх функції через відсутність довіреності.

Таким чином, вірним є висновок суду про безпідставність доводів про порушення відповідачем строків виконання своїх зобов'язань, оскільки саме позивач не видав на ім'я відповідача довіреності на здійснення дій, пов'язаних зі здійсненням реєстрації газети, що прямо передбачено п.2.1.3 Договору, тому виконавець був позбавлений можливості вчиняти будь-які дії на виконання договору.

Також судом вірно зауважено, що зі змісту договору №25-10-13 вбачається, що він був укладений особисто ОСОБА_2, та даний договір не містить жодних посилань на те, що він в даному випадку діяв від імені Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист», тому вимога позивача про відшкодування відповідачем упущеної вигоди на користь Міжнародної громадської організації «Всенародний контроль та захист», яка не є ані стороною в справі, ані третьою особою, й у якої не було ніяких договірних відносин з відповідачем є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також погоджується з відмовою суду першої інстанції в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним пункту п.4.4 Договору №25-10-13 від 25.10.2013 року, у зв'язку з його невідповідністю пунктам 2, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», то судом здійснено наступний обґрунтований висновок.

У відповідності до п.4.4 Договору №25-10-13 в разі відмови Виконавця від виконання зобов'язань за цим договором або недодержання Виконавцем строків завершення надання послуг за цим договором, крім випадків передбачених п.2.3, п.3.7, Виконавець відшкодовує збитки завдані Замовнику невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за цим Договором у твердому розмірі: 5% від загальної суми договору.

У силу ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктами 2, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).

Разом з тим, пункт 4.4 Договору не надає права виконавцю не повертати замовнику сплачені ним кошти за невиконану роботу, а встановлює за згодою сторін лише обмеження розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у встановлених договором випадках.

Крім того, користуючись принципом свободи договору, позивач своїм підписом та відсутністю застережень чи зауважень підтвердив свою згоду на включення в умови договору оспорюваного ним пункту 4.4.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на недоведеність та необґрунтованість його вимог.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: