Справа № 367/4255/13 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/3859/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 15.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С..,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2013 року в справі за позовом прокурора міста Ірпеня до Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор міста Ірпеня Київської області в інтересах держави звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в ході проведеної перевірки встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №1975/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га, а 29 січня 2009 року ОСОБА_2 на підставі даного рішення отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Прокурор вважав, що рішення селищної ради та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними, оскільки при їх прийнятті та оформленні допущено порушення вимог діючого законодавства.

Також було вказано, що зазначена земельна ділянка знаходиться за межами смт.Коцюбинське, що підтверджується висновком судово-землевпорядної експертизи від 05 березня 2012 року за №325, проведеної Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика", в зв"язку з чим Коцюбинська селищна рада не мала права розпоряджатися даною земельною ділянкою та передавати її у власність ОСОБА_2

Крім того, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні КП "Святошинське лісопаркове господарство", яке згоди на вилучення цієї ділянки для передачі її у власність відповідачу не надавало.

Також при розпорядженні вказаною земельною ділянкою Коцюбинською селищною радою порушено вимоги ст.ст.20, 21 ЗК України та ст.57 Лісового кодексу України щодо порядку зміни цільового призначення землі, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки в порушення встановлених чинним законодавством вимог не проводилась і будь-яких рішень щодо такої зміни не приймалось, що підтверджується висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області № 9544/359 від 15.12.2008 року.

10 червня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1. На підставі даного договору купівлі-продажу на державному акті, виданному на ім'я ОСОБА_2 було зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_3

Враховуючи викладене, позивач просив суд ухвалити рішення про визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №1975/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1", визнання недійсним державного акту серії НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3 Визнати право власності держави на земельну ділянку площею 0,15 га.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року №1975/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1".

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 Київської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію даного державного акту. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року №1975/25-5 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1" ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га, а 29 січня 2009 року ОСОБА_2 на підставі даного рішення отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

10 червня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1. На підставі даного договору купівлі-продажу на державному акті, виданому на ім'я ОСОБА_2 було зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_3

Також встановлено, що відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11.02.1941 року селище міського типу Берковець перейменоване в селище ім. Коцюбинського та до його складу включено залізничну станцію Біличі, однак будь-які графічні додатки до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11.02.1941 року, які б підтверджували межі селища Коцюбинське не збереглися. З 1941 року і по даний час рішення щодо встановлення чи зміни меж селища Коцюбинське компетентними органами не приймались, проект встановлення меж не розроблявся та не затверджувався.

Відповідно до матеріалів справи вказані обставини встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2012 року у справі за позовом Київської міської ради до Державного управління навколишнього природного середовища в місті Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради, Коцюбинської селищної ради, за участю прокуратури м.Києва, треті особи - Державне агентство земельних ресурсів України, КП "Святошинське лісопаркове господарство", КП КОР "Обласний лісгосп", Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України, про визнання бездіяльності протиправною, рішень нечинними та їх скасування, зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Разом з тим, відповідно до інформації відділу Держкомзему в м. Ірпінь від 18 січня 2013 року №01-02/44-1 державна статистична звітність форми 6-зем по смт.Коцюбинське в період від 01.01.2008 року до 31.12.2008 року не велася, землі запасу по смт. Коцюбинське в період від 01.01.2008 року до 31.12.2008 року не обліковувалися.

Також судом першої інстанції встановлено, що на момент прийняття спірного рішення будь-яка містобудівна документація, визначена Законом України "Про планування і забудову територій" в сел.ищі Коцюбинське була відсутня, а Перспективний план розвитку селища, на який посилався представник Коцюбинської селищної ради та техніко-економічне обґрунтування є видом землевпорядної документації та згідно вимог зазначеного закону не є містобудівною документацією, яка могла б бути підставою для прийняття спірного рішення щодо відведення земельної ділянки для містобудівних потреб.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Згідно зі ст.173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про основи містобудування" визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України "Про планування і забудову територій" сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

За п.12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Так як земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту смт.Коцюбинське, оскільки на момент прийняття спірного рішення від 25.12.2008 року №1975/25-5 межі смт. Коцюбинське у передбаченому законом порядку не були визначені та встановлені, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про незаконність прийнятого Коцюбинською селищною радою рішення від 25.12.2008 року за №1975/25-5 як такого, що не відповідає положенням п.12 Перехідних положень та ст.12 ЗК України.

Колегія суддів також вважає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги рішення Коцюбинської селищної ради від 29.04.2010 року №75 від 15.09.2010 року №153 та від 06.11.2009 року №170, оскільки вони прийняті після прийняття оспорюваного рішення і обставини, які ними підтверджуються, не існували на момент прийняття спірного рішення.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що позивачем не пропущений строк для подачі позову до суду, оскільки пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", який набрав чинності з 15.01.2012 року, встановлено, що позов про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, може бути подано протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає також вірним висновок суду про задоволення вимог позивача щодо визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого на підставі оспорюваного рішення, оскільки рішення суду в цій частині відповідає положенням ст.155 ЗК України та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апелянта про той факт, що спірна земельна ділянка є предметом договору іпотеки і належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серія НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. спростовані судом першої інстанції та відхилені як такі що не відповідають вимогам законодавства.

Що стосується інших доказів та обставин, на які посилається апеллянт, то вони були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної Ради від 25 грудня 2008 року №1975/25-5 та визнання недійсним Державного акту на ім'я ОСОБА_2

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Сержанюк А.С.