У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання Шептицька С.С., з участю представника позивача Серветника А.О. та представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" на рішення Радивилівського районного суду від 18 листопада 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, Радивилівська міська рада, як орган опіки та піклування про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Радивилівського районного суду від 18 листопада 2014 року позов публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором № 560 від 08 червня 2007 року станом на 18 листопада 2014 року в сумі 34598 доларів США 67 центів в т.ч. : 28366,88 доларів США - залишок позики (в т.ч. прострочена

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/233/2015 Головуючий у 1 інстанції : Прачук Л.І.

Доповідач : Григоренко М.П.

заборгованість - 17670,88 доларів США); 1058,91 доларів США - нараховані та несплачені відсотки за користування позикою; 3127,10 доларів США - нарахована пеня по основному боргу; 46,88 доларів США - нарахована пеня по відсотках; 1718,55 доларів США - 3% річних за прострочену заборгованість по основному боргу; 280,19 доларів США - 3 % річних за прострочену заборгованість по відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" сплачений судовий збір в сумі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" покликається на його незаконність в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Судом першої інстанції не враховано, що нормами Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" поняття „примусове стягнення" визначено як відчуження без згоди власника. Тобто, правовим наслідком відчуження майна є перехід права власності від однієї особи до іншої. Проте, наслідком ухвалення судового рішення у справі за позовом кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження не є перехід права власності. Тому, встановлений вказаним Законом мораторій не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду справи за позовом кредитора - іпотекодержателя у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження, а може бути застосований суд лише у випадку, якщо предметом позовних вимог є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателя.

Примусове стягнення (відчуження) майна з врахуванням предмету позовних вимог в даній справі можливе виключно на стадії виконання судового рішення, а не на стадії його ухвалення.

Крім того, в порушення п.п. 3.3.7 іпотечного договору, після укладення іпотечного договору без отримання на це згоди Банку, відбулася реєстрація ОСОБА_6 2010 року народження в житловому приміщенні, що перебуває під іпотекою, що дає підстави вважати, що метою реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою предмета іпотеки є перешкоджання Банку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки та намагання позичальника та майнового поручителя уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду, задовольнивши позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В ході апеляційного розгляду справи представник ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" у задоволені позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, суд першої інстанції послався на положення Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна, переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до Закону України від 3 червня 2014 року № 1304 "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Отже, обов'язковою умовою застосування зазначеного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутності іншого нерухомого житлового майна.

Суд першої інстанції, застосовуючи норми зазначеного закону, дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачів іншого житла на праві власності, судові повістки відповідачам надсилалися саме на адресу спірного житлового будинку, в якому вони зареєстровані та проживають.

Крім того, житловий будинок, що є предметом іпотеки, має загальну площу 141.5 кв. м., що не перевищує норму визначену вищевказаним Законом, і відповідачі не є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Твердження позивача про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягав застосуванню при вирішенні спору у даній цивільній справі на увагу не заслуговують, із наступних підстав.

Статтею 3 Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Тобто, дана правова норма вказує на те, що заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки по валютних кредитах має тимчасовий характер до прийняття відповідних нормативних актів, яким буде визначено особливості погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості і тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не вправі був вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки до прийняття відповідних нормативних актів, на підставі яких у позивача ймовірно виникне обов'язок здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору.

Крім того, відмова ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" у задоволенні позову у зв'язку із набранням чинності Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", на переконання колегії суддів, не буде перешкодою позивачу для звернення із аналогічним позовом в майбутньому, коли цей Закон втратить чинність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк" відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду від 18 листопада 2014 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.