Провадження № 2/344/419/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача Хемич В.М., відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Авто» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Модерн-Авто» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору №98 від 31.01.2014 року, стягнення судових витрат.

У позовній заяві зазначено, що 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та ОСОБА_3 було укладено договір №98, згідно якого позивач повинен був передати у власність відповідачу автомобіль Peugeot 2008 1.6 120к.с. Е5М ACTIVE, 2014 р.в. в термін до 15.04.2014 року, а відповідач зобов'язувалась сплатити за автомобіль 195 090грн. У відповідності до установчих документів та протоколу зборів директором позивача є ОСОБА_5, яка повинна була підписувати договір. Однак, оспорюваний договір підписав продавець-консультант ОСОБА_6. У відповідності до п.2 ч.2 ст.207 ЦК України правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За вимогами ч.2 ст.203 ЦК україни особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Такого необхідного обсягу дієздатності ОСОБА_6 не мав, а тому за ст..215 ЦК України такий правочин повинен бути визнаним недійсним.

В судовому засіданні представник позивача вимоги поданої ним позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та заперечення їх, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та ОСОБА_3 було укладено договір №98, згідно якого позивач повинен був передати у власність відповідачу автомобіль Peugeot 2008 1.6 120к.с. Е5М ACTIVE, 2014 р.в. в термін до 15.04.2014 року, а відповідач зобов'язувалась сплатити за автомобіль 195 090грн. (а.с.4-10).

При цьому, умовами договору також сторони обумовлювали, що згідно статті 3 договору ціна визначена на дату підписання договору, враховуючи курс НБУ долару до гривні, є фіксованою, а тому при зміні курсу долара в сторону збільшення, клієнт ніяких додаткових витрат не несе. Також ст..4 договору обумовлено порядок розрахунку, аванс 10000грн. до 31.01.2014р., а решта - 185 090грн. до 15.05.2014 року. При цьому, решта суми покупець сплачує після надходження автомобіля на склад продавця. Ст.12 договору адреси та реквізити сторін містили назву продавця, поставлено підпис без зазначення прізвища підписанта з боку продавця та наявна печатка юридичної особи.

У відповідності до установчих документів та протоколу зборів директором позивача є ОСОБА_5 (а.с.11-15), яка повинна була, як зазначає позивач, підписувати даний договір. Однак, оспорюваний договір №98 підписав продавець-консультант ОСОБА_6, який повноважень належних не мав, що і є на обгрунтування позовних вимог, підставою для визнання договору недійсним.

Судом також встановлено не заперечується сторонами, що покупець-відповідач у визначений строк внесла авансовий платіж 10 000 грн. в касу позивача. Попередньо, їй консультант ОСОБА_6, з яким певний період уже спілкувалась ОСОБА_3 вибираючи в салоні бажаний автомобіль, надав 31.01.2014 року в офісі позивача для підписання договір підписаний уже зі сторони позивача. З директором до укладення даного договору відповідач також спілкувалась, і з старшим менеджером також. Дані доводи позивача не спростовані стороною відповідача.

Проте, відповідач свої зобов'язання в подальшому не виконала на день, визначений договором - до 15.05.2014 року, оскільки решта коштів повинні були бути внесені після надходження автомобіля на склад позивача. Однак, вибраний покупцем та зазначений в специфікації товару за договором такий автомобіль на складі був відсутній. Дана обставина підтверджена позивачем та не спростована відповідачем.

Від імені позивача договір підписав продавець-консультант ОСОБА_6, що зазначає сам позивач, без належних повноважень, що оцінюється позивачем як перевищення повноважень від імені товариства.

Проте, відхиляючи такі доводи позивача, суд виходить з такого.

В договорі №98 від 31.01.2014 року між ТзОВ «Модерн-Авто» та ОСОБА_3 в ст..12 прізвища особи, що підписала договір від товариства відсутнє.

На запитання суду про те, чи підписувалися і інші договори товариства з будь-якими фізичними чи юридичними особами саме продавцями-консультантами та чи оскаржувались до відповідних органів дії працівника, чи звільнено такого працівника, надано пояснення представником позивача, що жодні дії до даного працівника не вчинялися, так як це є передчасним, старший менеджер також не проконтролював дії консультанта, такий працівник ОСОБА_6 продовжує працювати у позивача. Окрім того, на з'ясування факту проставлення печатки юридичної особи на договорі та всіх додатках до нього, представник позивача зазначив, що така печатка є в директора та головного бухгалтера, чому засвідчений підпис печаткою працівника що не мав повноважень, відповісти ствердно представник не зміг. Чому прийнято гроші в касі підприємства по договорі від покупця, який підписаний не уповноваженою особою від продавця, позивач не зазначив.

За вимогами ч.3 ст.92 ЦК України особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Підписуючи договір №98 відповідач не міг знати про наявні чи відсутні повноваження консультанта ОСОБА_6 який і представив проект договору для підписання, а також, чи представник дійсно належно уповноважений товариством на підписання договорів.

За вимогами ч.2 ст..203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а недотримання такої вимоги є підставою визнання недійсним такого правочину за ст..215 цього Кодексу.

Доповнюючи положення про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів:, в т.ч. дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Однак, посилаючи на дану норму закону позивач, не надав докази, які б спростовували факт відсутності схвалення директором ТзОВ «Модерн-Авто» оспорюваного договору в подальшому.

Як слідує зі ст..241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює змінює, припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схвалений зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Позивач, після укладення договору з відповідачем, від імені самого директора ОСОБА_5 вів переписку з відповідачем про збільшення курсу долара, та відповідно про збільшення ціни товару за договором (а.с.58-59), при цьому що відбувались і неодноразові зустрічі ОСОБА_3 з директором ОСОБА_5 щодо добровільного вирішення спору в частині збільшення ціни товару. Отже, правочин вчинений продавцем-консультантом з перевищенням повноважень, створив цивільні права і обов'язки дляч продавця, оскільки такий правочин був схвалений керівником оридичної особи-продавця.

Оскільки, позивачем не ставилось протягом дії спірного договору питання його розірвання, було прийнято авансовий платіж по укладеному договору, велася переписка та усні зустрічі щодо можливого збільшення ціни товару через збільшення курсу долара, суд прийшов до переконання, що даний правочин, підписаний продавцем-консультантом, був схвалений юридичною особою. До дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6 не притягався, будь-яких звернень до відповідних органів про перевищення його повноважень від юридичної особи не надходило. Окрім того, як ствердив представник відповідача, що навіть при можливому погодженні в подальшому збільшеної ціни договору зі сторони покупця, директор би погодилася на зміни до договору.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 92, 203, 241 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн Авто» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору №98 від 31.01.2014 року укладеного між ТОВ «Модерн Авто» та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2015 року.

Суддя: Польська М.В.