АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/614/15 Головуючий в 1 інстанції Булах Є.М.
Категорія: 27 Доповідач: Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Орловської Н.В.

Суддів: Бездрабко В.О.

Майданіка В.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А :

11 липня 2014р. представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, вказуючи, що за договором від 12.05.2010р. відповідач отримав кредит у розмірі 47175,68 грн., на строк до 10.05.2013р. зі сплатою 20,04% річних.

Це кредитне зобов'язання забезпечене заставою згідно договору застави, укладеному між тими ж сторонами 12.05.2010р., предметом якого є автомобіль ВАЗ-21121, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3

Позичальник порушив кредитні зобов'язання, останній платіж здійснив 04.02.2014р., а тому заборгованість за кредитом станом на 12.06.2014р. становить 37305,15 грн., в рахунок стягнення яких просить вилучити у відповідача предмет застави та ключі від автомобіля і свідоцтва про його реєстрацію та передати його в заклад Банку. Звернути стягнення на заставлений автомобіль шляхом продажу його Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з наданням всіх повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зняттям його з обліку в ДАІ.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.05.2010р. в розмірі 37305,15 грн., із яких 23992,50 грн. - заборгованість по кредиту, 2128,95грн. - заборгованість по відсоткам, 547,75 грн. - комісія, 8621,42 грн. - пеня за прострочення по кредиту, а також штраф 250 грн. фіксована ставка і 1764,53 грн. - процентна ставка штрафу, звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ-21121, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3 шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 373,05 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення через неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частинами 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, де в ч.1 визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Отже, цей Закон є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, а тому положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 зазначеного Закону установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі - продажу з іншою особою покупцем (п.2 ч.1 ст. 26 Закону).

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у справі 6-10цс13.

За змістом договору застави, укладеним сторонами, його предметом є рухоме майно, автомобіль ВАЗ-21121, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3

Запис про обтяження на вказане майно внесений у Держреєстр обтяжень рухомого майна 05.02.2013р. (а.с.111).

Суд першої інстанції визнав встановленим факт порушення кредитного зобов'язання ОСОБА_3 в сумі 37305,15 грн., а тому задовольнив частково позовні вимоги та в рахунок погашення цього боргу звернув стягнення на предмет застави шляхом його продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Рішення у цій частині не оскаржене і предметом перегляду в апеляційному порядку не є.

Предметом оскарження є рішення суду в частині відмови у задоволенні решти вимог, зокрема надання позивачеві права підпису на договорі, витребування заставного автомобіля, його реєстраційних документів і ключів, надання Банку права представництва за рішенням суду на вчинення реєстраційних дій щодо заставленого майна.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог суд виходив із того, що надання представницьки повноважень рішенням суду при зверненні стягнення на предмет застави законодавством не передбачено, та за відсутності перешкод для позивача у отриманні документів та ключів на автомобіль вимоги про їх передачу стягувачеві є передчасними.

Проте з таким висновком погодитись повністю не можна.

Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень», передбачає, що у разі задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет застави, рішення суду має визначати загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета застави, опис рухомого майна, спосіб реалізації, зокрема із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, а також заходи щодо забезпечення збереження забезпечення предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління до його реалізації, якщо такі необхідні.

За змістом п.13.3.3. договору застави позичальник уповноважив Банк в особі його уповноваженого на власний розсуд від імені позичальника здійснювати дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, перереєстрації предмета застави, підписувати та подавати будь-які заяви і документи, отримувати оригінал/дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, здійснювати всі необхідні дії, пов'язані із зняттям з обліку, реєстрацією в органах ДАІ предмета застави.

Оскільки за змістом наведених положень Закону України «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень» такий спосіб захисту заставодержателя, стягувача не передбачений, а наведені повноваження визначені сторонами у договорі застави, та за відсутності встановлених в ході розгляду справи обставин, що перешкоджають позивачеві здійснити вказані повноваження, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо застосування судом заходів щодо забезпечення збереження предмета застави або передачі його в управління до його реалізації, оскільки у п.12.2.3. кредитно-заставного договору сторони встановили, що у випадку, якщо предмет застави не був переданий у заклад Банку, або у володіння Банку в порядку, встановленому п.12.2.2. цього договору (передача в заклад за актом прийому-передачі), позичальник надає права Банку здійснити доставку предмета застави за адресою, встановленою у п.17.13 Договору (м. Херсон, вул. Перекопська,20, Херсонська філія) у володіння Банку для забезпечення його схоронності як власними силами, так і на договірних засадах третіми особами. Сторони не зобов'язані підписувати між собою жодних додаткових документів (в тому числі і акту приймання-передачі) для підтвердження факту передачі Банку предмета застави. Підписавши цей договір, позичальник безумовно погодився на застосування процедури, визначеної у цій статті, і не має щодо неї жодних заперечень.

Крім того, необхідність такого забезпечення заявлена позивачем, тоді як відмова у задоволенні цієї вимоги та відсутність в управлінні позивача спірного автомобіля позбавляє його можливості здійснити продаж предмета застави у визначений судом спосіб.

Отже рішення в цій частині не відповідає положенням ст. 25 наведеного вище Закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

На підставі викладеного, ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо передачі в управління Банку предмета застави, ключів та свідоцтва про реєстрацію прав власності до його реалізації скасувати і ухвалити нове рішення.

Вилучити у ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ-21121, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. свідоцтво про його реєстрацію та ключі і передати його в управління Банку до часу реалізації предмета застави у визначений судом спосіб.

В решті заочне рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: