Справа № 1326/5878/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/431/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ВАТ «Завод «Львівсільмаш», за участю третіх осіб виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСББ «Титан», регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, профкому ВАТ «Завод «Львівсільмаш», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визнання ордеру недійсним та виселення, зобов'язання вселити його у вільне приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні кімнатою, визнання ордерів недійсними та виселення, посилаючись на те, що 8.12.1999 р. йому був виданий ордер на кімнату АДРЕСА_1 де він був прописаний та проживав до 12.08.2002р.У грудні 2001р. йому видали ордер на поселення в кімнату НОМЕР_1. Однак, він не зміг в неї поселитись, так як кімната була зайнята. Одночасно ОСОБА_7 було видано ордер на зайняття кімнати НОМЕР_2, внаслідок чого він приєднав її до кімнати НОМЕР_3 де проживав, поставив на двері замки та не пускає його в кімнату, хоча там залишились його речі. У зв'язку з неможливістю поселення у кімнату НОМЕР_1, адміністрація заводу скасувала ордер і 17.06.2003р. йому видано ордер на кімнату НОМЕР_4, але і ця кімната виявилась зайнятою і він не зміг в неї поселитись. Після чого йому було видано ордер на кімнату №20, але це питання не було узгоджене з ОСББ «Титан» і відповідачем не було вжито заходів щодо фактичного його поселення у кімнату. Внаслідок таких дій відповідачів він був позбавлений житла. Просить визнати недійсним ордер, виданий на його вселення у кімнату НОМЕР_4, визнати недійсним ордер на вселення ОСОБА_7 у кімнату НОМЕР_2, зобов'язати ОСОБА_7 виселитись з кімнати НОМЕР_2 та не чинити йому перешкод у користуванні нею. З урахуванням уточнень просив визнати недійсним ордер, виданий на його вселення у кімнату НОМЕР_4, визнати недійсним ордер на вселення ОСОБА_7 у кімнату НОМЕР_2, зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виселитись з кімнати НОМЕР_2 та не чинити йому перешкод у користуванні нею та приміщеннями спільного користування-коридором 94-1, вбиральнею 94-2 та приміщенням під літ.94-3. та зобов'язати відповідача ВАТ «Завод «Львівсільмаш» вселити його у вільне приміщення.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним ордер №347, виданий ВАТ «Завод «Львівсільмаш» 17 червня 2003 року ОСОБА_2 на вселення у кімнату АДРЕСА_2 Визнано недійсним ордер №273, виданий ВАТ «Завод «Львівсільмаш» 4 грудня 2001 року ОСОБА_7 на зайняття жилої площі з 2 кімнат на АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виселитися з кімнати НОМЕР_2 (94-4/11,4 кв.м.) на АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні кімнатою НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та приміщеннями спільного користування - коридором 94-1/1,7 кв.м., вбиральнею 94-2/0,9 кв.м., приміщенням 94-3/2,2 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає таке неправильним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що у даній справі є підстави для застосування строку позовної давності так як позов до ОСОБА_7, ОСОБА_9 було подано лише 15.02.2005 року, а ордер сім'ї ОСОБА_8 було видано 04 грудня 2001 року. Також зазначає, що судом не надано належної оцінки тим, обставинам, що сім'я ОСОБА_8 не самовільно заселила приміщення к. 94, а у відповідності до діючого житлового законодавства і на сьогодні для його виселення необхідно дотримувати діючі норми закону. Звертає увагу, що позивач має всі правові підстави для вселення у кімнату НОМЕР_4 на підставі діючого ордеру, який суд першої інстанції безпідставно визнав недійсним, а якщо позивачу чинять перешкоди на проживання там, то усунути їх у судовому порядку за додатковою вимогою щодо осіб, які незаконно там проживають.

Просить змінити рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року і прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та зобов'язати ВАТ «Завод «Львівсільмаш» вселити позивача у вільне житлове приміщення.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав Апеляційному суду Львівської області клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, однак колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення ( т.4 а.с. 213-217, 220-223), про причини неявки суд не повідомлено та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників ОСОБА_6, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1984р. працює на ВАТ Завод «Львівсільмаш», 03.12.1999 р. йому було видано ордер на право поселення у кімнату АДРЕСА_1, в якій він був зареєстрований та проживав з 24.02.2000 р. по 10.12.2001 р. та знову зареєстрований 06.03.2006 р. згідно рішення суду, що підтверджується довідками ОСББ «Титан» від 30.07.2014р.та від 08.09.2014р.

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ Завод «Львівсільмаш» №3 від 10.05.2000 р. постановлено покращити житлові умови ОСОБА_7 шляхом закріплення за його сім'єю житлового блоку у відомчому малосімейному гуртожитку по вул. Ряшівській, 27 з числа, які будуть вивільнятись будівельками-договірниками, першочергово.

05.02.2001 р. на спільному засіданні адміністрації та профкому ВАТ Завод «Львівсільмаш» постановлено покращити житлові умови ОСОБА_7 шляхом закріплення за ним житлового блоку № 94 у відомчому малосімейному гуртожитку по АДРЕСА_1 на сім'ю з двох осіб - ОСОБА_7 та син ОСОБА_9, що вбачається з витягу з протоколу №4 від 05.02.2001 р., а також витягу з протоколу №8 від 16.10.2001 р., на підставі якого 04.12.2001 р. ОСОБА_7 видано ордер №272 на зайняття двох кімнат по АДРЕСА_1

Районним судом встановлено, що в грудні 2001 р., згідно спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ Завод «Львівсільмаш» №8 від 16.10.2001 р., ОСОБА_2 видано ордер на право зайняття кімнати НОМЕР_1 в гуртожитку № 1 по АДРЕСА_1. Однак, позивач поселитись у надану кімнату не міг, у зв'язку з її зайнятістю кімнати іншими особами. В подальшому на вказану кімнату видано ордер №359 від 16.06.2004 р. ОСОБА_11

17.06.2003 р. ОСОБА_2 видано ордер №347 на зайняття кімнати АДРЕСА_2, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ Завод «Львівсільмаш» №5 від 10.06.2003 р., яким у зв'язку з неможливістю заселення ОСОБА_2 в кімнату НОМЕР_5 попередній ордер анульовано.

Як вбачається з ордеру №367 від 04.11.2004р., такий виданий ОСОБА_2 на право зайняття кімнати АДРЕСА_3, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ Завод «Львівсільмаш» №14 від 26.10.2004 р., яким у зв'язку з неможливістю поселення позивача у раніше виділену кімнату НОМЕР_4 постановлено перезакріпити за ОСОБА_12 хол другого поверху під № 20а.

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації ВАТ Завод «Львівсільмаш» і профкомів ВОСТ «Воля» ІТП, ВП ВПВОСТ від 22.05.2008 р. вирішено переобладнати під житлове приміщення холу другого поверху у відомчому будинку по АДРЕСА_3 (переобладнаний хол другого поверху) черговику підприємства ОСОБА_13 Вирішено переобладнання здійснити за рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Голові правління ОСББ «Титан» до 05.07.2008 р. вивільнити приміщення холу другого поверху у відомчому будинку по АДРЕСА_3 і передати ключі від нього ОСОБА_2

08.12.2011 р. ОСОБА_2 видано ордер №376 на вселення у кімнату НОМЕР_6 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 02.11.2011 р. у справі №2-10/11. Однак ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2012 р. вказану ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 02.11.2011 р. скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Згідно довідки ВАТ Завод «Львівсільмаш» від 17.07.2008 р. відомчий будинок по АДРЕСА_1 після створення у 2003р. ОСББ «Титан» переданий йому на баланс.

З листа ОСББ «Титан» від 05.11.2004 р. вбачається, що житловий будинок по вул. Ряшівській, 27 з 13.10.2003 р. перебуває на балансі ОСББ «Титан», ВАТ «Завод» Львівсільмаш» користується квартирами НОМЕР_7 решта квартир приватизована, або в них проживають мешканці згідно виданих ордерів.

Районним судом встановлено, що гуртожиток на АДРЕСА_1 при приватизації ВАТ Завод «Львівсільмаш» не був включений до статутного фонду підприємства і залишився у державній власності та перебуває в управлінні регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995р. № 891 затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Згідно зст.58 Житлового кодексу України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст.59 ЖК, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст.117 цього Кодексу. У будь-якому випадку надається інше, а не раніше займане жиле приміщення, якщо останнє зайняте з законних підстав. Якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст.59 ЖК, особи, які одержали його, не вселялися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі ордерів кімнати НОМЕР_4 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 не були вільними, а тому ордер № 347 на право заселення позивачем кімнати НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 та ордер № 272 на право заселення ОСОБА_7 кімнати НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 є недійсним. Окрім того зазначив, що оскільки ВАТ Завод «Львівсільмаш» не має вільного житла, яке йому належить, для переселення позивача, а позовна вимога про зобов'язання вселити його у вільне приміщення є взаємовиключною з позовною вимогою про зобов'язання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виселитися з кімнати НОМЕР_2, а тому у задоволенні даної вимоги відмовлено.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування стоку позовної давності колегія суддів не бере до уваги та враховуючи ті обставини, що порушення житлових прав позивача ОСОБА_2. тривало з 2001 р., що підтверджується матеріалами цивільної справи №2-405/03 (2-6733/04), а тому районний суд обґрунтовано відмовив у застосуванні строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення Франківського районного суд м. Львова від 23 вересня 2014 року без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Франківського районного суд м. Львова від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді І.І. Кабаль

Н.Л. Шумської