Номер провадження: 22-ц/785/592/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність нерухомого майна та виселенні за апеляційною скаргою Мухи Павла Валерійовича (в інтересах публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", далі ПАТ "Дельта Банк") на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року,

встановила:

27 грудня 2013 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, просило суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 62082,81 дол. США, що еквівалентно 496227,90 грн. за договором про надання споживчого кредиту, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 34,3 кв.м., житловою - 15,3 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності; припинити право користування усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають в вищезазначеній квартирі; виселити іпотекодавця та усіх мешканців з вищезазначеної квартири; стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

В судовому засіданні:

- представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові;

- представник відповідача позов не визнав, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що представником позивача не надано до суду підтверджуючих документів існування заборгованості у відповідача перед позивачем, також зазначив, що в матеріалах відсутнє підтвердження про належну зміну кредитора по даному зобов'язанню, також посилався на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті" та проcив суд в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року в задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Муха П.В. (в інтересах ПАТ "Дельта Банк") просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції правильно, на підставі ст.ст. 513, 526, 527, 530, 610, 614, 623, 1049 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", виходив з наступного.

07 квітня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 49 000 дол. США, який зобов'язалась повернути в повному обсязі в строк до 06 квітня 2029 року або достроково зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, що підтверджується копією договору, наявною в матеріалах справи (т. 01 а.с. 12-19).

З метою зобов'язання умов вищезазначеного кредитного договору 07 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 07 квітня 2008 року, за реєстровим № 903, копія якого наявна в матеріалах справи ( т. 01 а.с. 31-35).

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ "Укрсиббанк" змінило назву на ПАТ "Укрсиббанк", яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ "Укрсиббанк".

08 грудня 2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ "УкрСиббанк", останнім передано ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується копією акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, наявною в матеріалах справи (т. 01 а.с. 58).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами у визначені кредитний договір означає кожний договір про надання кредиту між позичальником та продавцем в якості кредитодавця, що зазначений в додатку 1.

Представником позивача було надано до суду копію виписки з договору про відступлення права вимоги.

Однак чинним законодавством не передбачено такого поняття, як виписка з договорів, за загальним правилом договори викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як вбачається з матеріалів даної справи, в житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки, зареєстровані проживають іпотекодавець та двоє її неповнолітніх дітей (т. 01 а.с. 90), підтвердження наявності іншого приміщення для проживання в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги той факт, що представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів в підтвердження наявності заборгованості у відповідача, та дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті", суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні вищевказаного позову слід відмовити.

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Цей Закон набрав чинності 07 червня 2014 року з дня опублікування у газеті "Голос України" № 109, рішення суду першої інстанції було ухвалено 29 жовтня 2014 року.

Судова колегія, на підставі поданих сторонами доказів, виходячи із положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", дійшла до висновку, що, оскільки у спірній квартирі, площа якої не перевищує 140 кв. м, постійно проживає ОСОБА_4 і власник не має іншого житла та не дає згоди на відчуження цієї квартири - в задоволенні вищевказаних вимог районним судом було правомірно відмовлено.

При цьому, судова колегія наголошує, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

На підставі вищевикладеного, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Мухи Павла Валерійовича (в інтересах публічного акціонерного товариства "Дельта Банк") - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність нерухомого майна та виселенні - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко