Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на ухвалення судового рішення з порушенням норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане рішення суду в частині задоволених позовних вимог змінити, визнавши за ним право власності в порядку спадкування на 1/8 частину спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в порушення ст. 1241 ЦК України не встановив коло спадкоємців за законом першої черги після померлої ОСОБА_5, що в подальшому стало причиною неправильного визначення розміру обов'язкової частки у спадщині.

Апелянт зазначає, що твердження суду в мотивувальній частині рішення про те, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_5, є лише припущенням, яке не ґрунтується на досліджених доказах та суперечить обставинам справи, а отже він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті матері останній, з врахуванням положень ст. 1241 ЦК України, є спадкоємцем 1/16 частини спадкового майна - квартири АДРЕСА_1, а отже, ОСОБА_1, в силу ст. 1276 ЦК України, має право на 3/16 частин спірної квартири, оскільки 1/4 частина житлового приміщення заповідалась спадкодавцем ОСОБА_5 її чоловіку, ОСОБА_6, але не була їм прийнята за життя.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту належності ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 1995 року, районний суд зазначив, що фактично вказана вимога заявлена в інтересах померлої особи, що суперечить приписам ст. 256 ЦПК України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він повністю ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5 (а.с. 8), яка за свого життя розпорядилась своїм майном, склавши 21 грудня 2001 року заповіт (а.с. 6). Вказаним заповітом вона заповіла все своє майно, в тому числі 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6, чоловік позивача ОСОБА_1, помер, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про смерть (а.с. 27, 9).

Відповідно до положень ст. 1276 ЦК України 20 березня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, ОСОБА_6, який не встиг прийняти спадщину після померлої ОСОБА_5 (а.с. 24 зворот).

06 травня 2006 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері звернувся ОСОБА_3 (а.с. 24).

03 червня 2013 року державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Чуприненко О.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, спадкоємцем якої за заповітом був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 11). Зі змісту постанови вбачається, що підставою для відмови у вчинення нотаріальної дії стало ненадання заявником ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на спадкове майно - частину вищевказаної квартири.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 1995 року, завіреної головним спеціалістом відділу приватизації житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частинах, тобто по 1/4 частині (а.с. 86-87).

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Родинний зв'язок померлої та ОСОБА_6 підтверджується записами у військовому квитку, виданого на ім'я останнього (а.с. 96-97). Зокрема, у розділі «Склад сім'ї» зазначені наступні особи: батько ОСОБА_11, мати ОСОБА_12, брати ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відомості про місце народження померлого ОСОБА_6 збігаються з даними про місце роботи та мешкання на той час ОСОБА_5 Сторони в судовому засіданні також не заперечували, що за життя померла ОСОБА_5 вважала ОСОБА_6 своїм сином. Та обставина, що в заповіті ОСОБА_5, складеному на ім'я ОСОБА_6, зазначено його як громадянина ОСОБА_6 і не вказано, що майно заповідається саме сину, для вирішення даного спору правового значення не має.

Апелянт ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 та інвалідом з дитинства третьої групи, що підтверджується відповідно копіями свідоцтва про народження та посвідчення (а.с. 35).

Зважаючи на вищенаведені норми, беручи до уваги роз'яснення постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 та дослідивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що мають право на спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 та визнав за сторонами право власності в частках на спірне житло з урахуванням відсутності у сторін оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та неправильно зазначеного в ньому прізвища та по батькові померлої ОСОБА_5

При визначенні розміру часток, на які мають право зазначені особи, районний суд обґрунтовано керувався тим, що на час смерті ОСОБА_5 було лише два спадкоємці за законом - її сини ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які мали право на 1/2 частину спадкового майна кожний, тобто по 1/8 частині. Оскільки на день своєї смерті ОСОБА_5 мала право на 1/4 частину спірної квартири, то ОСОБА_3, виконавши вимоги ст.ст. 1268-1270 ЦК України, прийняв спадщину за законом після смерті матері та має право на 1/16 частину спадкового майна.

Апеляційний суд не бере до уваги при вирішенні даної справи посилання апелянта на недоведеність родинних стосунків померлої та ОСОБА_6 та надані ним на підтвердження цієї обставини довідку КП «Деснянське» Чернігівської міської ради від 21 січня 2015 року та копію особової картки на ім'я ОСОБА_5, оскільки вказані документи не досліджувались під час розгляду справи в суді першої інстанції, а причини поважності їх неподання апелянт не зазначив. Крім цього, вказані довідки не можуть бути належними доказами відсутності родинних відносин спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки фактично свідчать лише про склад родини на певний період і на час їх складання (заповнення). Так, апелянт не заперечував, що в особовій картці померлої ОСОБА_5 не зазначено ще про одного сина, оскільки на час її заповнення останній помер. Реєстрація особи за певною адресою не взагалі не свідчить про наявність або відсутність родинних зв'язків. Таким чином, доводи апелянта про те, що померлий ОСОБА_6 не був сином спадкодавця, є припущення ми, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було вірно застосовано приписи норм матеріального права відповідно до правовідносин, що виникли між сторонами. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: