Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області про оскарження постанови про накладення арешту та заборони проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області про оскарження постанови від 03 вересня 2010 року по кримінальній справі № 1601 в частині накладення арешту та заборони проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки для будівництва й обслуговування офісно-виробничої будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею 0, 270 га.

Зазначала, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2009 року уклала із Київською міською радою договір оренди земельної ділянки площею 0, 270 га, що розташована по АДРЕСА_1, строком до 17 лютого 2012 року.

У березні 2012 року, згідно із п. 11.7 договору оренди вона звернулася до голови Київської міської адміністрації з проханням поновити термін дії договору оренди, проте дізналася, що відносно вказаної земельної ділянки заступником начальника слідчого відділу Мосьондзом Д.В. 03 вересня 2010 року по кримінальній справі № 1601 винесено постанову, якою заборонено вчиняти будь-які дії із зазначеною земельною ділянкою.

Посилаючись на викладене та ст. 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати постанову від 03 вересня 2010 року по кримінальній справі № 1601 в частині накладення арешту та заборони проведення будь-яких дій щодо земельної ділянки для будівництва й обслуговування офісно-виробничої будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею 0, 270 га.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що між Київської міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0, 270 га, що розташована по АДРЕСА_1, строк дії якого закінчився 17 лютого 2012 року.

03 вересня 2010 року постановою заступника начальника слідчого відділу - начальника 1-го відділення слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київської області підполковника юстиції Мосьондз Д.В. вказану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальній справі № 1601, накладено на неї арешт та заборонено вчиняти відносно неї будь-які дії.

19 березня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до голови Київської міської ради Попова О.М. з проханням поновити термін дії договору оренди земельної ділянки строком на 10 років.

Згідно відповіді Головного управління земельних ресурсів № 05-358/10094 від 19 квітня 2012 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що питання про поновлення договору оренди буде розглянуто лише після зняття арешту з вказаної земельної ділянки.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, що права позивача не порушено, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів про відмову в задоволення вимог ОСОБА_1 зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко