19.02.2015 Справа № 756/9977/14-ц
Номер провадження 2/756/269/15
Справа № 756/9977/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_2, служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2008 року між банком та третьою особою ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 129800 доларів США для купівлі квартири. Рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1) шляхом надання банку права продажу квартири від свого імені будь-якій особі покупцеві. Відповідно до довідки за формою № 3 відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі. Керуючись вимогами ст. 109 Житлового кодексу України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, така вимога залишена відповідачами без задоволення.

За таких обставин, позивач просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири, що є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою у Оболонському районному відділі державної міграційної служби України в м. Києві.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що власником квартири залишається ОСОБА_2, рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки його не позбавлено права власності. Відповідачі, як члени сім'ї власника, проживають та користуються квартирою на законних підставах, їх проживання не перешкоджає виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник служби у справах дітей Оболонської РДА заперечував проти задоволення позову, наголосив, що вказана квартира є єдиним житлом відповідачів, рішення про задоволення позову порушуватиме права неповнолітньої особи, яка проживає у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

27 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 129800 доларів США, під 12,45% річних, на придбання майна: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передана вказана квартира, накладено заборону на її відчуження.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 132775,22 доларів США та звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом надання позивачу права продажу квартири від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, визначеною відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації, для погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк». У задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з вказаної квартири судом було відмовлено, оскільки банк не звертався до відповідачів з вимогою про звільнення квартири.

Рішення суду набуло законної сили 16 листопада 2010 року.

Позивач звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення, яку відповідач ОСОБА_1 отримала 26 травня 2014 року. (а.с. 42-44) Вимоги банку відповідачами не виконані.

Згідно з довідкою, виданою КП «Житлосервіс «Оболонь» від 05 грудня 2014 року № 2367, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, 2007 року народження, - дочка власника, ОСОБА_1, 1978 року народження, - дружина власника. Реєстрація вказаних осіб була здійснена 26 червня 2008 року. (а.с. 89)

У відповідності до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: - договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; - договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Нормами статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Правовий аналіз вищенаведених положень закону дозволяє дійти висновку, що звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців. Звернення стягнення на предмет іпотеки може проводитися за рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В разі застосування сторонами договору процедури позасудового врегулювання іпотекодержатель або новий власник пропонує мешканцям квартири добровільно звільнити житлове приміщення. Якщо така вимога мешканцями квартири не виконується, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, у боржника або членів його родини виникає обов'язок по звільненню житлового приміщення лише після припинення права власності іпотекодавця на квартиру, тобто після реалізації предмета іпотеки в порядку виконавчого провадження з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі вимоги нового власника.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають члени сім'ї іпотекодавця ОСОБА_2, їх право користування спірною квартирою є похідним від права власності третьої особи ОСОБА_2

Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором та одночасно звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права продажу квартири від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Позивач звернувся до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт та описано предмет іпотеки, з'ясовано, що в квартирі зареєстрована неповнолітня особа, за даними Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 іншого житла не має. (а.с. 110)

Державний виконавець звернувся до Оболонської РДА з листом про надання дозволу на реалізацію майна в порядку примусового виконання рішення суду, оскільки у квартирі право користування має малолітня ОСОБА_2 Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири. (а.с. 111-112)

Комісія з питань захисту прав дитини керувалася положеннями ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», згідно з якою неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про встановлення способу та порядку виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року.

За постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 28 листопада 2014 року виконавчий лист, виданий 21 грудня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованості в солідарному порядку та звернення стягнення на предмет іпотеки, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Доказів оскарження дій державного виконавця при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у даному випадку сторонами договору іпотеки не було застосовано процедуру позасудового врегулювання у виді звернення стягнення на квартиру на підставі договору, а тому виселення мешканців квартири (предмета іпотеки) не може бути проведене в порядку передбаченому ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР у зв'язку з невиконанням особами вимоги іпотекодержателя про добровільне звільнення житлового будинку.

Крім того, суд звертає увагу, що на час здійснення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за приписами якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, у якого у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, та загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.

Як убачається з матеріалів справи, спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті, є постійним місцем проживання відповідачів, іншого житла у боржника ОСОБА_2 немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м.

Відтак, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусова реалізація квартири в порядку виконавчого провадження виключається.

Приймаючи до уваги зазначене вище, судом встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідачі користуються житловим приміщенням на законних підставах.

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» про примусове виселення з житлового приміщення.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про примусове виселення з житлового приміщення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко