Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Документ» про визнання факту дискримінації та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1 листопада 2011 року працювала у відповідача на посаді інспектора з основної діяльності. Наказом від

15 грудня 2011 року була звільнена з роботи з 16 грудня 2011 року, як така, що не пройшла випробування, обумовлене при прийнятті на роботу, за ст. 28 КЗпП України. Не заперечуючи проти загальної вимоги щодо необхідності досконалого володіння особами, які приймаються на роботу на посаду інспектора з основної діяльності, діловою українською мовою, вважає рішення керівництва державного підприємства «Документ» про її звільнення через недостатнє володіння українською мовою таким, що становить пряму дискримінацію за мовною ознакою. Зазначала, що посилання відповідача на її недосконале володіння державною мовою ґрунтується на припущеннях та не відповідає дійсності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від

13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду

м. Києва від 18 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір, суд прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки звільненням за

ст. 28 КЗпП України законні права та інтереси останньої порушені не були.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова