Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2015 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

при секретарі Івлєвій С.М.

з участю позивачки ОСОБА_1

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Леськівська сільська рада Черкаського району про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка є племінницею ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті тітки вона дізналась, що ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 27.02.2013р. секретарем Леськівської сільської ради Черкаського району ОСОБА_10, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_2. Позивачка вважає, що даний заповіт необхідно визнати недійсним на підставі ч.1 ст.225, ст.1257 ЦК України, оскільки приблизно з 2013р. ОСОБА_3 страждала на розлади психіки, а саме пресеніальний психоз, про що свідчать записи від 22.02.2013р. в амбулаторній картці хворого. Тому на момент складення заповіту від 27.02.2013р. ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У зв'язку з цим позивачка звернулась до суду та просить: визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 27.02.2013р. Леськівською сільською радою Черкаського району, у зв'язку з тим, що заповідач у момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю, вказавши, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки немає і небуло будь-яких даних про те, що ОСОБА_3 за життя страждала на якісь психічні хвороби чи зверталась за допомогою до лікаря-психіатра. ОСОБА_3 була психічно здоровою. Вказав, що він з 2013року здійснював догляд за ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, допомагав вести її господарство до дня смерті останньої. Після смерті ОСОБА_3 він здійснив за власні кошти її поховання. Дані обставини підтверджуються показами свідків та письмовими доказами. За життя ОСОБА_3 дійсно склала на нього заповіт від 27.02.2013р., однак у заповіті допущена помилка у написанні його прізвища: вказано «ОСОБА_2», а правильним є «ОСОБА_2».

Третя особа Леськівська сільська рада Черкаського району в судове засідання не з'явилась, надіславши до суду лист про розгляд справи без участі її представника, а вирішення спору по суті віднесла на розсуд суду. Також надіслала лист, згідно якого вказала, що при записуванні заповіту ОСОБА_3 було допущено помилку в написанні прізвища, а саме зазначено «ОСОБА_2», замість вірного «ОСОБА_2», однак дана помилка не впливає на форму або зміст заповіту та розуміння волі спадкодавця.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 27.02.2013р. ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений секретарем Леськівської сільської ради Черкаського району ОСОБА_10, згідно якого все своє майно ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2, 1970р.н.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується даними відділу ДРАЦС Черкаського РУЮ, отриманими на запит суду.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є сусідами померлої, які пояснили, що десь із 2013р. ОСОБА_2 доглядав за ОСОБА_3 до дня її смерті. За життя ОСОБА_3 ніякими психічними хворобами чи розладами психіки не страждала, за допомогою до психіатра не зверталась. У неї боліло серце, на що вона і скаржилась. У неї була гарна пам'ять. Свідки знали ОСОБА_3 довгий час та часто заходили до неї в гості, щось допомагали по господарству.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що на момент посвідчення заповіту вона працювала секретарем у Леськівській сільській раді і 27.02.2013р. вона посвідчувала заповіт ОСОБА_3, яка прийшла в сільську раду і сказала, що вона бажає скласти заповіт на ОСОБА_2 Вона склала заповіт, ОСОБА_3 його прочитала і підписала. Ніякого тиску чи впливу на ОСОБА_3 не було. Ніяких сумнівів у дієздатності ОСОБА_3 не виникло та не було ніяких даних, які б вказували на те, що ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_8 (син позивачки), який пояснив, що десь у 2013р. він привозив ОСОБА_3 у лікарню, оскільки остання скаржилась на головні болі, марила, погано себе почувала. Однак, який саме у неї був діагноз він не знає.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що вона працювала медсестрою в Леськівській лікарні. Десь взимку 2013 року в лікарню привозили ОСОБА_3 на огляд, десь два рази. В неї були відхилення, то вона забувалась, то щось невнятне говорила, забувалась, як її звати. Який конкретно був поставлений діагноз ОСОБА_3 - свідок не знає, які конкретно розлади психіки були у ОСОБА_3 - свідок також не знає.

В судовому засіданні досліджені записи в амбулаторній картці ОСОБА_3, зокрема запис від 22.02.2013р. на які посилається позивачка. Із вказаних записів суд не зміг достовірно встановити їх зміст, встановлений діагноз та яким саме лікарем вони зроблені, оскільки записи зроблені рукописно нерозбірливим почерком.

При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що висновок про те, чи усвідомлювала ОСОБА_3 значення своїх дій та могла керувати ними в момент складення заповіту, повинна надавати посмертна судово-психіатрична експертиза на підставі відповідних підтверджуючих даних, оскільки суд не є експертом в даній галузі і не може самостійно зробити такий висновок. Для вирішення питання про призначення такої експертизи повинні бути належні підстави та клопотання сторони по справі.

Суд констатує, що судом було роз'яснено сторонам їх права, в т.ч. щодо можливості заявлення відповідних клопотань. Однак ні позивачка, ні відповідач не заявляли клопотань про призначення експертизи по справі, зокрема посмертної судово-психіатричної експертизи.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та необґрунтованими; у суду відсутні підстави вважати, що на момент складення заповіту від 27.02.2013р. ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.203, 215, 225, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Леськівська сільська рада Черкаського району про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3, посвідченого 27.02.2013р. секретарем Леськівської сільської ради Черкаського району ОСОБА_10 - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складений 19 лютого 2015 року.

Суддя: О. М. Суходольський