Справа № 748/3187/14-ц Провадження № 22-ц/795/459/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Меженнікова С. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Сахаровій К.О.
за участю:ОСОБА_5, представника ПАТ ''Облтеплокомуненерго''- Логвиненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.01.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ „Облтеплокомуненерго" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ ''Облтеплокомуненерго'' заборгованість за послуги у сфері теплопостачання в сумі 11394 грн. 89 коп. за період з 01.10.2007 року по 30.09.2014 року, а також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення суду від 26.01.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ „Облтеплокомуненерго" в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є необгрунтованим, його ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що вона з 08.10.2007 року по 30.04.2014 року відповідач перебувала в місцях позбавлення волі, до її арешту послуги з теплопостачання надавала КЕЧ, про зміну виконавця послуг з теплопостачання ОСОБА_5 довідалась лише після звільнення, коли отримала квитанцію з ПАТ ''Облтеплокомуненерго''. Апелянт зазначає, що суд невірно застосував норми статей 19,20,21,26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", за якими позивач мав укласти договір про надання послуг з відповідачем, проте, вказаних дій не було вчинено. Також апелянт вказує, що рішенням Гончарівської селищної ради №163 від 19.09.2008року ПАТ „Облтеплокомуненрго" визначено виконавцем послуг по центральному опаленню та підігріву води, і за даних обставин, на думку апелянта, лише з 20.09.2008 року позивач мав право на надання послуг з централізованого опалення та підігріву води в смт. Гончарівське. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що строк позовної давності було перервано видачею судових наказів. Також апелянт вважає безпідставним стягнення з неї заборгованості за травень-червень 2014року в сумі 144,08 грн. та за липень 2014року в сумі 72грн., оскільки вона надала суду квитанції про сплату нею в листопаді 2014 року вказаних сум.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, оскільки підтверджені відповідними доказами. Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції та їх невідповідності нормам матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_5 мешкає та зареєстрована з 07.04.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15,49). Відповідач є споживачем наданих послуг у сфері теплопостачання, з 01.10.2007року вказані послуги у сфері теплопостачання надаються позивачем.

Відповідно до ч. 6 статті 19 Закону України ''Про теплопостачання'', споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Вказаний обов'язок споживача теплової енергії регламентовано також приписами п.5 ч.3 статті 20 Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'', відповідно до якого споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не здійснювала свої зобов'язання по оплаті теплопостачальній організації за фактично отримані послуги з теплопостачання, внаслідок чого за період з 01жовтня 2007 року по вересень 2014 року (включно) у відповідача утворилась заборгованість в сумі 11394 грн. 89 коп., що підтверджується розрахунком, представленим суду ПАТ „Облтеплокомуненерго" (а.с.59-60).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за послуги у сфері теплопостачання є безпідставним, оскільки відповідач з 08.10.2007року по 30.04.2014року перебувала в місцях позбавлення волі, і у вказаний період часу в квартирі не проживала, а також доводи апелянта відносно того, що позивач тільки з 20.09.2008року мав право на надання послуг з централізованого опалення та підігріву води в смт. Гончарівське, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, тому вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду. Зокрема, з даного приводу необхідно зазначити, що згідно з п.2 статті 7, ч.3, ч. 9 статті 31 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво(надання).Спори щодо формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а також відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, вирішуються в судовому порядку.

Порядок формування тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води до 01.06.2011 року визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року № 955 „Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води'' (вказана Постанова втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 869 від 01.06.2011року).

Рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради №94 від 20.09.2007 року затверджені тарифи для ВАТ „Облтеплокомуненерго" на постачання теплової енергії для централізованого опалення у селищі Гончарівське (а.с.37), а рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради №163 від 19.09.2008 року (а.с.36) виконавцем послуг по централізованому опаленню, підігріву води визначено ВАТ ''Облтеплокомуенерго'', правонаступником якого є ПАТ ''Облтеплокомуенерго''.

За даних обставин є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що вказані рішення підтверджують факт надання позивачем послуг з теплопостачання у селище Гончарівське за спірний період. Крім того, звернення відповідача ОСОБА_5 до позивача із заявою (а.с.58) про перерахунок платежів з наданих послуг за період її відсутності (з 08.10.2007 року по 30.04.2014 року) свідчить про те, що відповідач фактично визнала отримання послуг з теплопостачання від позивача.

Твердження апелянта відносно того, що позивач тільки з 20.09.2008року мав право на надання послуг з централізованого опалення та підігріву води в смт.Гончарівське, оскільки рішенням виконавчого комітету Гончарівської селищної ради №163 від 19.09.2008 року виконавцем послуг по централізованому опаленню, підігріву води визначено ВАТ ''Облтеплокомуенерго'', також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач надає послуги у сфері теплопостачання в будинок, в якому мешкає відповідач, саме з 01.10.2007року. Вказані обставини також підтверджуються договором № 658 оренди цілісного майнового комплексу від 01.10.2007року, укладеним між орендодавцем-Гончарівською селищною радою та орендарем-ВАТ(нині ПАТ) ''Облтеплокомуненерго'', відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс - приміщення та обладнання котельні № 124 в/м № 5 у смт.Гончарівське, а також прилеглу ділянку теплових мереж (а.с.126-129). Відповідно до п.5.1. укладеного договору оренди, орендар зобов'язався використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього договору. Також в матеріалах справи мається акт прийому - передачі цілісного майнового комплексу котельні від 01.10.2007року у відповідності до вказаного договору оренди (а.с.130-131).

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що наявність чи відсутність письмового договору між постачальником послуг та споживачем не впливає на обов'язок споживача оплачувати вартість наданих та відповідно, спожитих послуг. Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з приписами статті 19 Закону України „Про теплопостачання", згідно з якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту теплову енергію. Відсутність письмового договору не є підставою для звільнення відповідача від сплати коштів за надані послуги. Відповідно до п.1, п.5 ч.3 статті 20 Закону України''Про житлово-комунальні послуги'', обов'язок укласти договір на житлово-комунальні послуги, як і обов'язок їх сплачувати, покладається на споживача вказаних послуг. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, доводи апелянта у вказаній частині не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що відсутність договору між сторонами щодо послуг у сфері теплопостачання не є підставою для звільнення відповідача від сплати коштів за фактично отримані послуги у сфері теплопостачання.

З довідки, представленої суду відповідачем ОСОБА_5, вбачається, що вона в період з 08.10.2007 року по 30.04.2014 року відбувала покарання в місцях позбавлення волі (а.с.47). Твердження апелянта відносно того, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача з неї суму заборгованості за послуги у сфері теплопостачання за вказаний період, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Зокрема, як встановлено п.п.1,3 п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005року споживач має право на: - зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, відхилення від кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); - несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

В ході судового розгляду даної справи відповідачем не представлено належних та допустимих доказів в порядку статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, на підтвердження відключення холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі відповідача за період її тимчасової відсутності, і за даних обставин є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_5 у період її тимчасової відсутності, пов'язаної з відбуванням покарання у місцях позбавлення волі, має право лише на зменшення розміру плати після подачі нею письмової заяви та довідки з місця відбування покарання. При цьому судом встановлено, що за зверненням 07.07.2009 року дочки відповідача та 01.12.2014 року відповідача (а.с.48,58), позивачем було здійснено перерахунок нарахованих ОСОБА_5 платежів за період її тимчасової відсутності і після зменшення розміру плати за період перебування відповідача у місцях позбавлення волі, розмір заборгованості ОСОБА_5 за надані позивачем послуги за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2014 року становить 11394 грн.89 коп. Також необхідно зазначити, що послуга централізованого теплопостачання розраховується на опалювальну площу квартири, а не на кількість мешканців в ній, тому наймач має оплачувати її у будь-якому разі, в тому числі, і у разі тимчасової відсутності в квартирі.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки пропуску строку позовної давності за заявою відповідача, на знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з наступних підстав. Частинами 2, 3 статті 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно з приписами ч. 1 статті 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,3 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно з ч. 3 статті 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом частин 1,3 статті 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюється у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

Приймаючи до уваги приписи вказаних норм закону, в тому числі, і положення ч.1 статті 8, ч. 2 статті 264 ЦК України, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку відносно того, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність. Таким чином, у вказаній справі перебіг позовної давності був перерваний у зв'язку з поданням заяв про видачу судових наказів.

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2007 року до 31.03.2012 року було перервано видачею судових наказів від 15.11.2010 року (а.с.31) та 02.07.2012 року (а.с.6), які в подальшому були скасовані судом за заявами відповідача ( а.с. 6, 31), а з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.10.2007 року по 30.09.2014 року теплопостачальна організація звернулась у жовтні 2014 року, то позовні вимоги ПАТ ''Облтеплокомуненерго'' є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Апелянт стверджує, що у листопаді 2014 року нею було сплачено за травень-червень 2014 року - 144,08 грн. та за липень 2014 року - 72,05 грн., відповідно до представлених квитанцій (а.с.50,51),тому суд, на думку апелянта, безпідставно не зменшив суму стягнутої з неї на користь позивача заборгованості, яка розрахована станом на 30.09.2014року. Вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки з даних квитанцій і з наданої представником позивача Історії оплати послуг абонентом (а.с.63) по особовому рахунку №114420 вбачається, що зазначені суми були сплачені відповідачем за жовтень 2014року, при цьому в квитанціях(а.с.50,51) вказано період: 01.10.2014року - 31.10.2014року, і за даних обставин вказані суми були зараховані позивачем за жовтень 2014 року в рахунок оплати поточних нарахувань.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: