Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6594/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 53 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

встановив:

У квітні 2015 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 50000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 12 грудня 2011 року між нею та відповідачкою було укладено трудовий договір №0. Як фізична особа-підприємець, вона надає послуги по працевлаштуванню фізичних осіб в м.Житомирі та в м.Хмельницькому, тобто забезпечує діяльність агентств працевлаштування. Згідно п.2 вказаного вище договору відповідач як працівник була зобов'язана виконувати роботу менеджера, не передавати інформацію, що належить агентству третім особам, та не використовувати її в особистих цілях. Крім того, 07.05.2012 року між нею та відповідачкою було укладено Додатковий договір №1 до трудового Договору, за умовами якого відповідач як працівник зобов'язувалася не використовувати в своїх цілях та не розголошувати комерційну інформацію, яка використовується в підприємницькій діяльності і належить їй на праві власності як фізичній особі-підприємцю, не створювати, не брати участь, не відкривати особисто, або через своїх близьких родичів та інших сторін власну справу підприємницького характеру, що подібна за структурою і своєю діяльністю на підприємство, що належить позивачу, протягом 3-х років з моменту розірвання трудового договору з ФОП ОСОБА_2 працювати в подібних за структурою та діяльністю агентствах по працевлаштуванню незалежно від займаної там посади, або в ролі консультанта, не використовувати базу данних клієнтів ФОП ОСОБА_2 у власних цілях, або передавати її данні будь-якій іншій фізичній або юридичній особі. В разі порушення цих умов передбачена сплата грошової компенсації в сумі 50000 грн.

30 квітня 2014 року трудовий договір від 12.12.2011 року було розірвано, а 08.05.2014 року вказаний договір знято з реєстрації Житомирським міським центром зайнятості.

На початку серпня 2014 року, їй стало відомо, що відповідач 05.05.2014 року зареєструвалася як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність у формі агентства працевлаштування «Гарант Інфо» у м.Хмельницькому. На переконання позивача, що у своїй підприємницькій діяльності відповідач використовує базу данних клієнтів ФОП ОСОБА_2 Такими діями, на її думку, відповідач порушила умови Договору від 12.12.2011 року, та Додаткового Договору від 07.05.2012 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлення обставин справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (с.1 ст.3 КЗпП).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що відповідно до положень ч.2 ст.22 КЗпП будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається.

Тому заборона, працювати на подібних за структурою та діяльністю агенствах по працевлаштуванню, що міститься в трудовому договорі, - суперечить закону.

Крім того, безпідставними є доводи позивача про заподіяння їй шкоди.

Так, порядок покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначений Главою ІХ КЗпП.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Проте, в даному випадку зазначені підстави для покладення на відповідачку матеріальної відповідальності відсутні.

„Одноразова грошова сума компенсації в розмірі 50000 грн.", обумовлена п.5 Додаткового договору, за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні положень ст.130 КЗпП.

За наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову не було.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: