Ухвала

іменем україни

16 липня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 18 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № SANDN4533, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 70 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 139 963 грн 05 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 70 тис. грн; заборгованості по процентам - 56 855 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 5 966 грн 95 коп.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн; штрафу (процентної складової) - 6 641 грн 10 коп.

Враховуючи наведені обставини, просило стягнути з відповідача 139 963 грн 05 коп. заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 126 855 грн боргу.

В решті позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року змінено, скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та штрафів та ухвалено нове рішення про задоволення зазначеної частини позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 5 966 грн 95 коп. та штрафів в розмірі 7 141 грн 10 коп. ( 500 грн та 6 641 грн 10 коп.), а всього - 13 108 грн 05 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд, із висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, застосувавши положення ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, виходив із того, що позичальник належним чином не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банка.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог та ухвалюючи у цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, керуючись ст. ст. 257, 258, 546, 610 ЦК України, дійшов висновку про те, що заборгованість за комісією за своєю сутністю не є неустойкою, а, відтак, до неї необхідно застосовувати загальну позовну давність у три роки.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що стягненню із відповідача підлягає і сума штрафу, оскільки, як убачається із матеріалів справи останній платіж по картковому рахунку № НОМЕР_1 ним був здійснений 21 травня 2014 року, тому, позовна давність в один рік банком не пропущена.

Таким чином, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Журавель