Номер провадження: 22-ц/785/2556/15
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєровой Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості, про стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИЛА:

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області звернулося Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості, про стягнення грошової суми. В обґрунтування позивач посилався на те, що згідно з наказом від 28.03.2013 року за №50-ос, ОСОБА_2 була звільнена за скороченням штату ( п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України) з ДП "ІЗМ МТП" з 01.04.2013 року, після чого відповідач звернулася до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості з метою працевлаштування. Наказом №НТ130430 від 30.04.2013 року ОСОБА_2 був наданий статус безробітного та наказом №НТ130507 від 07.05.2013 року призначено допомогу по безробіттю у розмірі, передбаченому п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Під час перебування на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості з 07.05.2013 року по 30.01.2014 року, ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 9 041,70 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2014 року, яке вступило в законну силу, ОСОБА_2 була поновлена на роботі та на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 04.06.2014 року позивач, на вимогу Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, повернув суму допомоги по безробіттю у розмірі 9 041,70 грн., яка була виплачена ОСОБА_2, у зв'язку із поновленням її на роботі. Крім того, 12.08.2014 року відповідачу було перераховано суму у розмірі 13 379,62 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто відповідач двічі отримала суму у розмірі 9041,70 грн. Вимога ДП "ІЗМ МТП", яка була направлена на адресу ОСОБА_2 про повернення коштів у розмірі 9041,70 грн., на даний час не виконана, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 9 041,70 грн. та суму судового збору (а.с.2-4).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ДП "ІЗМ МТП" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості про стягнення грошової суми було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП "ІЗМ МТП" 9041,70 грн. (а.с.103-104).

29.12.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року. В обґрунтування апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. А саме, апелянт зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги, суд посилався на п.1 ст. 1212 ЦК України і виходив із того, що відповідач отримала допомогу по безробіттю без достатньої правової підстави, а тому зобов'язана повернути потерпілому суму допомоги. Апелянт з такою трактовкою не погоджується, вважає, що допомогу отримувала згідно чинного законодавства, оскільки рішення про призначення допомоги по безробіттю приймав Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості, у якого питань до обґрунтованості та достатності підстав отримання допомоги не виникало. Отже, факт незаконності набутих коштів та збереження їх без достатніх правових підстав ОСОБА_2 вважає недоведеними та непідтвердженими. Також, апелянт вважає хибним висновок суду стосовно ст.1215 ЦК України, що вона не повідомила суд першої інстанції про перебування на обліку у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості та про розмір отриманої допомоги, який кваліфікував такі дії, як недобросовісні (а.с.108-111).

В судовому засіданні апелянт підтримала подану апеляційну скаргу. Представник позивача заперечував проти задоволення скарги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2013 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи за скороченням штату з ДП "ІЗМ МТП" згідно з наказом №50-ос від 28.03.2013 року, що підтверджується випискою з наказу та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2014 року (а.с. 5, 8-10).

Наказом від 30.04.2013 року №НТ130430 ОСОБА_2 було надано статус безробітної та наказом від 07.05.2013 року №НТ130507 їй призначено допомогу по безробіттю (а.с.7).

Під час перебування на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості з 07.05.2013 року по 30.01.2014 року, ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 9041,70 грн. (а.с. 19).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2014 року ОСОБА_2 була поновлена на роботі та на її користь було стягнуто 14 796,25 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням податку та інших платежів (а.с.8-10). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.06.2014 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін (а.с. 13-18).

На виконання вищевказаного рішення, наказом по порту №17/1-ос від 28.01.2014 року відповідач була поновлена на посаді тальмана ВПК-1 з 02.04.2013 року, що підтверджується випискою з наказу (а.с.6), а також позивачем сплачено на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 379,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2333 від 12.08.2014 року (а.с. 24).

У зв'язку із поновленням ОСОБА_2 на роботі, сплачені Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості відповідачу кошти у розмірі 9041,70 грн., ДП "ІЗМ МТП" були перераховані на користь Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості на його вимогу, згідно ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", що підтверджується платіжним дорученням №1674 від 04.06.2014 року (а.с. 23).

13.08.2014 року на адресу ОСОБА_2 направлена вимога ДП "ІЗМ МТП" про повернення в семиденний строк до каси ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" суми у розмірі 9041,70 грн. (а.с. 20-21), яку відповідач отримала відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку не підлягає застосуванню норма статті 1215 ЦК України, оскільки під час судового розгляду справи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як вбачається з рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2014 року, відповідач не повідомив суд про його перебування на обліку у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості та про розмір отриманої допомоги по безробіттю, відтак дії з боку відповідача по набуттю грошових коштів є недобросовісними.

Разом з тим, до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з подальшими змінами), при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога за тимчасовою непрацездатністю, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, у відповідності до ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначеної глави застосовуються згідно із п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України і до відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007, № 219 "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних" громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Вказана правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 02.07.14 року по справі № 6-91цс14, яка є обов'язковою відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що грошові кошти, набуті апелянтом, є середнім заробітком, але при цьому дійшов помилкового висновку щодо можливості повернення зазначених грошових коштів. Обґрунтовуючи можливість стягнення, суд першої інстанції не встановив наявність або відсутність рахункової помилки, проте виходив із недобросовісності з боку апелянта, яка, на думку суду, полягала в тому, що відповідач не повідомив суд про його перебування на обліку у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості та про розмір отриманої допомоги по безробіттю. Разом з тим, вказана обставина була відома всім учасникам провадження, про що свідчить сама фабула справи (поновлення на роботі), а також строк її розгляду в суді (більше року). Відповідно, недобросовісність з боку відповідача в межах цієї справи не встановлена, проте порушення її трудових прав мало місце з боку позивача по вказаній справі. З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження - судом першої інстанції не в повному обсязі було встановлено обставини справи та були невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, на підставі ч. 4 ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості про стягнення грошової суми - відмовити.

Стягнути судові витрати з державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" на користь ОСОБА_2 в розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик