Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2798/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія спори, що виникають із договорів позики, кредиту банківського вкладу
Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

ОСОБА_2

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нівісан», публічного акціонерного товариства «ФідоБанк» про визнання договорів поруки припиненими, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 жовтня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

25 травня 2015 рокуОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нівісан», публічного акціонерного товариства «ФідоБанк» про визнання договорів поруки припиненими.

В обґрунтування позову зазначали, що 05.07.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Нівісан» та відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФідоБанк», було укладено кредитний договір №012/0456/44/03223, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 500 000 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 04.07.2014 року, із сплатою 12,5% річних. Додатковою угодою №9 від 17.04.2008 року до кредитного договору сторони встановили графік погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором 16.10.2009 року між кредитором, позичальником та поручителями укладено тристоронні договори поруки, а саме: між банком, ТОВ «Нівісан», ТОВ ВКП «Н-КТБ» договір поруки №012/0456/44/03223/1; між банком, ТОВ «Нівісан», ОСОБА_3 договір поруки № 12/0456/44/03223/2; - між банком, ТОВ «Нівісан», ОСОБА_6 договір поруки №012/0456/44/03223/3; між банком, ТОВ «Нівісан», ОСОБА_4 договір поруки №012/0456/44/03223/4.

У відповідності до пунктів 1.2. договорів поруки, поручителі узяли на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати за виконання останнім умов кредитного договору.

Відповідно до пунктів 5.2.3. договорів поруки, порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (пункт 4 статті 559 Цивільного кодексу України).

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений, датою кінцевого терміну повернення кредиту позичальником є 04.07.2014 року.

У зв'язку з порушенням боржником (ТОВ «Нівісан») графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, банк відповідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 7.5. кредитного договору надіслав 23.11.2010 року боржнику і поручителям, у тому числі і їм (позивачам) повідомлення-вимогу про дострокове повернення протягом 30 днів всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Вказану вимогу вони отримали 23.11.2010 року. Граничний строк виконання зобов'язання, установлений банком у вимозі - 24 грудня 2010 року.

Оскільки кредитор на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України трирічний строк, встановлений пунктом 5.2.3 договорів поруки від 16.10.2009 року, підлягає обрахуванню з 24 грудня 2010 року і договори поруки є припиненими з 25.12.2013 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили визнати припиненими з 25 грудня 2013 року договори поруки №012/0456/44/03223/2 та №012/0456/44/03223/4 від 16 жовтня 2009 року, укладені між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Нівісан» і ними, стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення процесуального права, невідповідність висновків суду правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року щодо підстав припинення поруки, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивачів задовольнити, визнати поруку припиненою.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «ФідоБанк», ОСОБА_7, посилаючись на те, що рішення суду, на його думку, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони та їх представники в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками і копією апеляційної скарги, причини неявки не повідомили. Ураховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2007 року між ТОВ «Нівісан» та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФідоБанк», укладено кредитний договір №012/0456/44/ 03223, за умовами якого банк надав ТОВ «Нівісан» кредит у розмірі 500 000,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами до 04.07.2014 року зі сплатою 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 16 жовтня 2009 року між кредитором, позичальником та позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_3 укладено договори поруки відповідно за № 12/0456/44/03223/2 та №012/0456/44/03223/4 (а.с.10-13).

Згідно п.5.2. договорів поруки вони діють до настання однієї з обставин: виконання (в тому числі дострокового) позичальником забезпеченого порукою зобовязання визначеного в п.2.1. договору (п.5.2.1.); погашення поручителем всієї заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку та строки, визначені цим договором (п.5.2.2.); також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України ) ( п.5.2.3.).

Відповідно до положень п.7.5 кредитного договору кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником п. 6.1., 6.3., 6.4., 6.6., 6.8., 6.9. даного договору; невиконання позичальником та/або третіми особами умов укладених договорів забезпечення; наявності фактів невиконання позичальником (його гарантами або поручителями) будь-яких інших своїх зобовязань; значного погіршення фінансового стану позичальника (його гаранта або поручителя); прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію позичальника; порушення справи про банкрутство позичальника; подання до суду позову про визнання недійсним в цілому чи в частині та/або неукладеним цього договору та/або будь-якого договору забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань.

Згідно з п.3 договорів поруки поручитель зобовязаний протягом десяти робочих днів від дати отримання письмового повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування суми кредиту, несплаченої суми процентів, суми комісій, суми неустойки та витрат кредитора, повязаних з предявленням вимог і отриманням виконання за кредитним договором, а також збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обовязків за кредитним договором, на рахунки, вказані в повідомленні кредитора; у раз невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобовязання відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

У звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору, банк надіслав 23.11.2010 року боржнику і поручителям повідомлення-вимогу вих. №18.1.0-294 про зміну умов кредитного договору від 05.07.2007 року, а саме: дострокове повернення протягом 30 днів всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів, яку поручителі отримали 23.11.2010 року (а.с.14).

У звязку з невиконанням боржником зобовязань за договором банк у червні 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ФідоБанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ФідоБанк» заборгованість за договором кредиту від 05 липня 2007 року в розмірі 5 766 249,85 грн. (а.с.43-45).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_6 Вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ «ФідоБанк» до ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.07.2007 року відмовлено у звязку з припиненням з 25.12.2013 року договору поруки. Позивачі вказане рішення суду першої інстанції не оскаржили, тому апеляційний суд не перевіряв його законність та обґрунтованість в частині стягнення з позивачів як поручителів заборгованості позичальника за кредитним договором (а.с.46 - 48).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 і ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 січня 2015 року в частині стягнення з позивачів на користь ПАТ «ФідоБанк» заборгованості за договором кредиту набрало законної сили, тому підстав для застосування положень ч.4 ст. 559 ЦК України і припинення поруки немає.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договорів поруки вбачається, що вони діють до настання однієї з обставин :

- виконання (в тому числі дострокового) позичальником забезпеченого порукою зобовязання визначеного в п.2.1. договору (п.5.2.1.);

- погашення поручителем всієї заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку та строки , визначені цим договором (п.5.2.2.);

- також порука при припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України ) ( п.5.2.3.).

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року, прийнятої за наслідками перегляду справи № 6-2056цс15.

Отже, в даному випадку вимогу до поручителів про виконання взятого ними зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки, встановленого у договорі поруки 3 роки (п.5.2.3. договорів поруки ).

У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором,надіславши 23 листопада 2010 року повідомлення - вимогу вих. №18.1.0-294 про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а.с.14), змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу встановлений в договорі поруки трирічний строк обчислюється від цієї дати (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс1).

Ураховуючи наведене строк виконання позивачами умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих позичальником кредитних коштів та виконання інших зобовязань настав 23 грудня 2010 року.

Перебіг трирічного строку для предявлення банком вимог до поручителів розпочався з 24 грудня 2010 року та закінчився 24 грудня 2013 року. У вказаний проміжок часу банк вимог до поручителів не предявив.

Позов про стягнення заборгованості із позивачів як поручителів за кредитним договором банк подав до Кіровського районного суду міста Кіровограда у червні 2014 року, вже за межами встановленого договором трирічного строку на предявлення таких вимог (а.с.43-48).

Доводи позивачів про порушення банком трирічного строку на предявлення до них позову про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними. Відповідачем ці доводи позивачів не спростовано.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч.4 ст.559 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову і припинення договорів поруки.

З наведених мотивів рішення суду не можна вважати законним, тому воно підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовуОСОБА_3 і ОСОБА_3

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з ПАТ «ФідоБанк» та ТОВ «Нівісан» на користь кожного зпозивачів підлягає стягненню по 255 грн. 62 коп. на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити.

Визнати припиненою з 25 грудня 2013 року поруку:

- за договором поруки № 012/0456/44/03223/2 від 16 жовтня 2009 року, укладений між відкритим акціонерним товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФідоБанк», товариством з обмеженою відповідальністю «Нівісан» і ОСОБА_3;

- за договором поруки № 012/0456/44/03223/4 від 16 жовтня 2009 року, укладений між відкритим акціонерним товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ФідоБанк», товариством з обмеженою відповідальністю «Нівісан» і ОСОБА_4.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ФідоБанк» на користьОСОБА_3, ОСОБА_4 по 255 грн. 62 коп. на відшкодування судових витрат.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нівісан» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 255 грн. 62 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді