Справа №592/4177/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/5/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 28 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД»

про визнання наказу про звільнення незаконним і поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

25 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що з 2007 року працював у ТОВ «Містобуд ЛТД» постійно на посаді монтажника гіпсокартону.

На початку грудня 2013 року він дізнався про те, що його безпричинно звільнили з роботи, не ознайомивши з наказом про звільнення та не видавши трудову книжку.

Просив визнати наказ від 07 листопада 2013 року №18-к про його звільнення за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України з посади монтажника гіпсокартону за сумісництвом незаконним, поновити його на роботі на займаній посаді на постійній основі, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 28 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводить, що робота у відповідача була його основним місцем роботи, а не працею за сумісництвом. Вказує, що не подавав заяви про звільнення від 28 жовтня 2013 року та вважає надуманими доводи відповідача про викрадення цієї заяви.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника ТОВ «Містобуд ЛТД», дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_3 працював за сумісництвом, а оскільки він не оспорив накази від 04 вересня 2007 року №55-к про звільнення з постійної роботи та від 05 вересня 2007 року №56-к про прийняття на роботу за сумісництвом, відсутні підстави для правової оцінки законності його звільнення із займаної посади за власним бажанням згідно з наказом від 07 листопада 2013 року №18-к та для поновлення на посаді в якості постійного працівника.

Однак таке рішення місцевого суду ґрунтується на неповному з'ясуванні істотних обставин, не відповідає зібраним доказам та ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, як встановлено місцевим судом і вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2006 року ОСОБА_3 подав на ім'я директора ТОВ «Містобуд ЛТД» Жовтоноженка В.С. заяву про прийняття на постійну роботу (а.с.29), відповідно до якої наказом від 11 серпня 2006 року №35-к його з 11 серпня 2006 року прийнято в це товариство на посаду монтажника гіпсокартонних конструкцій (а.с.30).

Згідно із заявою ОСОБА_3 від 23 серпня 2007 року (а.с.31) його наказом директора ТОВ «Містобуд ЛТД» від 04 вересня 2007 року №55-к було звільнено з роботи за власним бажанням (а.с.32).

З наказу директора ТОВ «Містобуд ЛТД» від 05 вересня 2007 року №56-к убачається, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в товариство монтажником гіпсокартонних конструкцій за сумісництвом (а.с.34).

Наказом директора ТОВ «Містобуд ЛТД» ОСОБА_5 від 07 листопада 2013 року №18-к ОСОБА_3 звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с.35).

У той же час, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 05 грудня 2014 року (справа №592/8892/14-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року (провадження №22-ц/788/151/15), скасовано накази ТОВ «Містобуд ЛТД» від 04 вересня 2007 року №55-к про звільнення ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням та від 05 вересня 2007 року №56-к про прийняття ОСОБА_3 на роботу за сумісництвом; зобов'язано ТОВ «Містобуд ЛТД» внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про скасування наказу від 04 вересня 2007 року № 55-к про звільнення його з роботи за власним бажанням; зобов'язано ТОВ «Містобуд ЛТД» видати ОСОБА_3 трудову книжку; стягнуто з ТОВ «Містобуд ЛТД» на користь ОСОБА_3 1500 грн. відшкодування моральної шкоди (а.с.175-176, 177-178).

Отже, цим рішенням суду, яке набрало законної сили, достовірно встановлено, що весь період роботи позивача монтажником гіпсокартонних конструкцій у ТОВ «Містобуд ЛТД» є основним постійним місцем його роботи, і в силу ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.36, ст.38 КЗпП України, однією з підстав припинення укладеного на невизначений строк трудового договору, є ініціатива (власне бажання) працівника. У такому випадку даний працівник повинен попередити про це роботодавця письмово за два тижні, а за наявності поважних причин і раніше.

Із змісту наказу директора ТОВ «Містобуд ЛТД» від 07 листопада 2013 року №18-к про звільнення ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням вбачається, що підставою звільнення була його особиста заява від 28 жовтня 2013 року.

ОСОБА_3 категорично заперечує написання ним такої заяви на звільнення восени 2013 року, а достатніх і переконливих доказів протилежного ТОВ «Містобуд ЛТД» суду не надало.

Так, відповідачем надано витяг з кримінального провадження №0000150 та копію протоколу допиту потерпілого, згідно з якими Дарницьким районним управлінням ГУ МВС України в м.Києві 09 січня 2014 року була зареєстрована заява директора ТОВ «Містобуд ЛТД» ОСОБА_5 про викрадення з автомобіля шкіряної сумки з особистими речами і документами і також документів товариства: податкові накладні за грудень 2013 року, звіти за 2013 рік, відомості виплати заробітної плати з 2010-2013 роки, накази і заяви по особовому складу за 2011-2013 роки (а.с.36, 37, 56-58).

Проте, вказана заява та матеріали порушеного на її підставі кримінального провадження не є остаточним судовим рішенням, яке б достовірно підтвердило факт викрадення оригіналів документів, зокрема щодо звільнення позивача за його ініціативою.

До того ж, звернення до правоохоронних органів зареєстровано значно пізніше від дати видання відповідачем наказу про звільнення позивача. У заяві та у протоколі допиту ОСОБА_5 відсутні посилання на викрадення документів, які стосуються ведення обліку трудових книжок і їх видачі працівникам, у той же час ТОВ «Містобуд ЛТД» не надало суду жодних доказів про дотримання вимог ст.47 КЗпП України, п.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України від 29 липня 1993 року №58, п.3 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», наказу Мінстату України «Про затвердження типових форм первинного обліку особового складу» від 27 жовтня 1995 року №277 («Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них», форма П-10), які б підтвердили вручення (чи намагання вручити) ОСОБА_3 при звільненні трудову книжку.

Не є такими доказами і надані відповідачем до суду апеляційної інстанції копії звітів до компетентних державних органів, оскільки вони не містять даних про волевиявлення позивача звільнитись за власним бажанням (а.с.122-159).

Колегія суддів звертає увагу і на ті обставини, що попередні заяви даного працівника про прийняття на роботу та звільнення, на підставі яких видано відповідні накази, ОСОБА_3 писались особисто та їх копії надані суду роботодавцем як додаток до заперечення на позов (а.с.27-28, 29, 31).

Крім того, посилаючись на заяву даного працівника від 28 жовтня 2013 року, роботодавець не навів і не зазначив мотивів чому звільнив його за ч.1 ст.38 КЗпП України з 07 листопада 2013 року, не дотримавши визначеного цією нормою двотижневого строку.

Оскільки при звільненні позивачу трудова книжка не вручалась, а з копією наказу про звільнення він ознайомлений лише після звернення до суду з даним позовом, тому ним не пропущено визначений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у порушення вимог ч.1 ст.38 КЗпП України звільнення позивача за цією нормою відбулось за відсутності його волевиявлення, а тому визнає наказ від 07 листопада 2013 року №18-к про його звільнення незаконним, внаслідок чого в силу ч.1, 2 ст.235 КЗпП України ОСОБА_3 підлягає поновленню на роботі за безстроковим трудовим договором за основним місцем роботи на попередній посаді монтажника гіпсокартонних конструкцій з наступного дня за днем звільнення, тобто з 08 листопада 2013 року, зі стягненням з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - по день ухвалення даного рішення апеляційним судом.

Роботодавець надав апеляційному суду довідку від 17 лютого 2015 року, з якої слідує, що розмір середньоденного заробітку позивача за два місяці перед звільненням становив 47 грн. 95 коп. (а.с.196).

Однак, в силу положень ст.43 Конституції України, ст.ст.94, 95 КЗпП України та ст.ст.3, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт) не може бути нижчою від визначеної законом мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2013 року визначена у розмірі 1147 грн., виходячи з якого та враховуючи положення ст.27 Закону України «Про оплату праці», підп. л) п.1, абз.3 п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (із змінами) і визначеної Міністерством соціальної політики України (Додаток до листа від 21 серпня 2012 року) норми тривалості робочого часу у 2013 році, нарахований середньоденний заробіток позивача за останні два повністю відпрацьовані місяці перед звільненням (вересень - 21 роб.день і жовтень - 23 роб.дні) не може бути меншим ніж 52 грн. 14 коп. ((1147 грн. х 2 міс. : (21 роб.день + 23 роб.дні).

За відсутності достовірних даних про кількість відпрацьованих позивачем днів за останні два місяці перед звільненням та про розмір нарахованої йому за цей період заробітної плати, саме з такого середньоденного заробітку працівника колегія суддів виходить при обчисленні належного до стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На користь таких висновків свідчить і той факт, який убачається з копій додатків до звітів ТОВ «Містобуд ЛТД» щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.128) та податкового розрахунку доходу платників податків, форми №1ДФ (а.с.155, 158), які підтверджуються офіційними відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України (а.с.162), що за роботу протягом липня-вересня 2013 року відповідач нарахував ОСОБА_3 (без утримань) 4337 грн. 49 коп. заробітної плати, тобто близько 1445 грн. 83 коп. у місяць (4337 грн. 49 коп. : 3 міс.), що також дещо перевищує мінімальну заробітну плату.

Відповідно до норми тривалості робочого часу на 2013-2015 роки, визначеної Мінсоцполітики України (Додатки до листів від 21 серпня 2012 року, від 04 вересня 2013 року, від 09 вересня 2014 року), кількість робочих днів: у листопаді (з 08 по 30) 2013 року - 16, у грудні 2013 року - 22; у 2014 році - 251; у січні 2015 року - 20, у лютому (по 24) 2015 року - 17, а всього період вимушеного прогулу позивача становить 326 робочих днів.

Отже, належний до стягнення на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме: 326 роб.днів х 52 грн. 14 коп. = 16997 грн. 64 коп.

Згідно з роз'ясненнями п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про оплату праці», ця сума середнього заробітку визначена без утримання податків та інших обов'язкових платежів, оскільки в силу ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та ст.ст.14, 164, 168, 171 Податкового кодексу України на роботодавця покладено обов'язок їх утримання з працівника та перерахування до бюджету безпосередньо при виплаті.

Порушення відповідачем трудових прав позивача у вигляді незаконного звільнення безумовно завдано йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь на підставі ст.237-1 КЗпП України. При цьому, враховуючи усі обставини та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів визначає її розмір у 1000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції: за майнову вимогу - 243 грн. 60 коп. (не менше від 0,2 розміру мінімальної заробітної плати), за немайнові - 243 грн. 60 коп., усього - 487 грн. 20 коп. і за апеляційний перегляд: за майнову вимогу - 121 грн. 80 коп. (243 грн. 60 коп. х 50%) і за немайнові - 121 грн. 80 коп. (243 грн. 60 коп. х 50%), усього - 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 28 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» від 07 листопада 2013 року №18-к про звільнення ОСОБА_3 з роботи та поновити його з 08 листопада 2013 року на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» на посаді монтажника гіпсокартону.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» на користь ОСОБА_3 16997 грн. 64 коп. (шістнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім гривень 64 копійки) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми передбачених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» на користь ОСОБА_3 1000 грн. (одну тисячу гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції і 243 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -