Справа №573/158/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Терещенко О. І.
Номер провадження 22-ц/788/868/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, так як Умови та правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не містять положень про те, що строк дії договору та строк дії картки - це одне й те ж саме поняття й вони співпадають, у зв'язку з чим висновки суду першої інстанції з цього приводу є помилковими. Крім того, на думку позивача, картка діє до 30 листопада 2015 року, чого відповідачем не спростовано.

Також судом залишено поза увагою обставини того, що відповідно до п.п.9.3 та 9.5 кредитного договору картрахунок відкритий на невизначений термін і може бути закритий на підставі заяви держателя, або банк має право закрити той рахунок, письмово попередивши про це держателя. Більше того, відповідно до п.9.12 Умов та правила надання банківських послуг сторони домовились, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення, після чого він автоматично лонгується на такий же термін. Таким чином, як вважає банк, укладений між сторонами кредитний договір автоматично було пролонговано і він діє на даний час, оскільки жодна зі сторін не заявляла намір про його розірвання. Отже, на думку позивача, банк не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, так як фактично перебіг позовної давності ще не розпочався, оскільки не закінчився строк дії кредитного договору.

Підсумовуючи вищевказане, позивач вважає, що підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банку до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Бондаренко Л.А. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачці кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з дебетної карти. Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифів банку, з якими відповідачка була ознайомлена і погодилась з ними та з вимогою про те, що в сукупності вони складають єдиний договір, про що свідчить її підпис на заяві (а.с.9, 21).

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк (а.с.10-15).

Як зазначено в пунктах 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 лютого 2015 року № 2198981 строк дії кредитної картки НОМЕР_1 згідно договору від 21 березня 2006 року закінчився 31 березня 2009 року (а.с.45).

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку та при дотриманні інших вимог продовження, передбачених договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж за умовами договору ОСОБА_3 здійснила 13 вересня 2006 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались (а.с.6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2015 року відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, тобто ще до винесення судом рішення (а.с.35).

Таким чином, беручи до уваги обставини того, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік) і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, коли останній платіж здійснено 13 вересня 2006 року (а.с.6-7), а дія картки закінчилась 31 березня 2009 року (а.с.45), з позовом до суду банк звернувся лише у січні 2015 року, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, про застосування якого заявлено відповідачем, на підставі чого відмовив у позові, що відповідає вимогам закону.

При цьому, позивач не довів, а судом не встановлено, що по закінченню строку дії картки (31 березня 2009 року) банк видавав відповідачу, а відповідач, відповідно, отримував картку з новим строком дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір був автоматично пролонгований сторонами, у зв'язку з чим не припинив свою дію, не заслуговують на увагу колегії суддів, адже пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Однак, в даному випадку боржник своїх зобов'язань за договором від 21 березня 2006 року не виконала, про що свідчить той факт, що ще 13 вересня 2006 року вона здійснила останній платіж, після чого жодних платежів за кредитним договором не здійснювала.

Також з урахуванням вказаних обставин на підтвердження відсутності пролонгації дії договору, на думку колегії суддів, позивачем не доведений той факт, що після закінчення строку дії кредитного договору банк видавав відповідачу нову платіжну картку, враховуючи, що банк не видавав боржнику і грошових коштів після закінчення строку дії кредитної картки.

Інші доводи апеляційної скарги також не є підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -