У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 березня 2013 року вона працювала на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» (далі - поліклініка). Наказом головного лікаря поліклініки № 37-к від 07 квітня 2014 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначала, що ніяких порушень трудових обов'язків чи правил внутрішнього розпорядку не вчиняла, а також зазначала, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на неї після спливу передбаченого ч. 2 ст. 148 КЗпП України шестимісячного строку з дня вчинення проступків, які зазначені як підстава для звільнення. Крім того, у зв'язку з перебуванням на лікарняному позивач не була присутня на засіданні профспілкового комітету, на якому було погоджено її звільнення. Такими діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 5 000,00 грн.

Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря поліклініки № 37-к від 07 квітня 2014 року про її звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі з 08 квітня 2014 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі у комунальному закладі Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 з 08 квітня 2014 року.

Стягнуто з комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 27 708,76 грн без врахування податків та інших обов'язкових платежів, а також стягнуто з відповідача 200,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишення в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі ним порушено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлені ст. 148 КЗпП України, не пропущені, і відповідач діяв відповідно до вимог трудового законодавства, а тому права позивача не порушені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 на підставі викладених в Акті службового розслідування від 21 листопада 2013 року фактів є незаконним у зв'язку із закінченням встановленого КЗпП України граничного строку для застосування дисциплінарного стягнення.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>,

у х в а л и в:

Поновити комунальному закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року.

Відмовити комунальному закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова