Справа № 204/1437/2015-ц
Провадження № 2з/204/47/2015 р.
У Х В А Л А

09 квітня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

08 квітня 2015 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вулиця Тютюнова, будинок 10, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область, та яке належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В обґрунтування заяви вказала на те, що предметом позову у вказаній справі є стягнення з відповідача за Договором позики № 2 від 31.12.2014 року основного боргу в сумі, яка еквівалентна 150000 доларів США, а також стягнення з нього пені в розмірі 86625, 37 грн. та трьох процентів річних у розмірі 6566,54 грн. Загальна сума позовних вимог за цим позовом становить 3556691,91 грн. Підставою для звернення до суду з цим позов було те, що відповідач не повернув суму позики у строк, передбачений Договором позики № 2 від 31.12.2014 року, тобто до 01.02.2015 року. У період з 06.03.2015 року та по сьогодні відповідач продовжує ухилятися від виконання обовязку сплатити позивачу суму позики. Третя особа (дружина відповідача) у своїй заяві від 29.12.2014 року зазначає, що надає згоду відповідачу на отримання грошових коштів від позивача та надає йому право самостійного визначення ним відповідних умов, суми та строків позики. Окрім цього, третьою особою у цій заяві зазначено, що дії відповідача спрямовані та відповідають їх спільному волевиявленню. Позивачу не відомо чи зареєстроване за відповідачем та третьою особою будь-яке інше нерухоме майно, а отже, будинок по вул. Тютюнова, 10, м. Дніпропетровськ, який належить відповідачу та третій особі, в майбутньому може бути єдиним джерелом для виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Оскільки право власності відповідача та третьої особи на цей будинок жодним чином не обмежене, вони можуть вчиняти будь-які дії для припинення свого права власності на цей будинок, що призведе до неможливості або значного утруднення виконання рішення по цій справі. Позивач вважає, що з метою виконання рішення суду в майбутньому, позов необхідно забезпечити шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу та третій особі.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 09 квітня 2015 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України - позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, позивачкою предявлені позовні вимоги лише до ОСОБА_3, у звязку з виниклим між ними спором.

При цьому, домоволодіння № 10 по вул. Тютюнова в м. Дніпропетровську, на яке заявник просить накласти арешт, належить на праві спільної часткової власності, а саме по 1/2 частині кожному, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності САА № 809428, виданого 14.06.2005 року Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо обєкта нерухомого майна від 16.02.2015 року за № 33658064.

Тому, накладення арешту на все вищевказане домоволодіння порушить законні права та інтереси ОСОБА_4, передбачені Конституцією України, Цивільним та Житловим кодексами України.

Крім того, відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Розглянувши дану заяву та матеріали справи, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що між сторонами дійсно виник спір та вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, оскільки відчуження частини майна, яка належить відповідачу, може унеможливити виконання можливого рішення суду. Проте, заявлений представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно є необґрунтованим, оскільки наслідками такого забезпечення позову може бути оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження права користування майном або його вилучення в боржника та передачі на зберігання іншим особам (п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій), що може порушити законні права відповідача та його родини.

Тому, суд прийшов до висновку, що заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення даного позову слід задовольнити частково та визначити видом забезпечення даного позову - заборону вчиняти певні дії, який (вид) передбачений п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним накласти заборону ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження 1/2 частини домоволодіння № 10 по вул. Тютюнова в м. Дніпропетровську, яка йому належить, до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153, 168, 209 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Накласти заборону ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження 1/2 частини домоволодіння № 10 по вул. Тютюнова в м. Дніпропетровську, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності САА № 809428, виданого 14.06.2005 року Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

Право власності на вищевказану 1/2 частину домоволодіння № 10 по вул. Тютюнова в м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11061861 від 01.07.2005 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її постановлення.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає чинності наступного дня після спливу строку на подання заяви про апеляційне оскарження. Ухвала може бути предявлена до виконання протягом року.

Суддя В.В. Самсонова