АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2406/15 Справа № 199/9486/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О. суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П. при секретарі:ОСОБА_2Л ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства «Кредитні ініціативи» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа- Ісаєв ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши, що 29 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0301/0808/88-167 за яким ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 18 000,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 29 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір №0301/0808/88-167-2-1 за умовами якого відповідач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 21,6 кв.м, житловою - 11,6 кв.м., яка належить їй на праві власності.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язання належним чином не виконав, станом на 01 липня 2014 року має заборгованість у розмірі 446 919,87 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 194 272,15 грн., за відсотками - 102 673,37 грн., пені - 149 974,35 грн.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.1-5).

В уточнених вимогах позивач просив про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_4В та ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі 446 919,87 грн. та судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0301/0808/88-167 від 29 серпня 2008 року, яка виникла станом на 01 липня 2014 року та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 194 272 грн. 15 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 102 673 грн. 37 коп.

Зменшено розмір стягнення пені до 5000 грн., всього стягнуто 301 945 (триста одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять) грн. 52 коп. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3019 (три тисячі дев'ятнадцять) грн. 45 коп. В іншій частині вимог відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 18 лютого 2015 року стягнуто з відповідача ОСОБА_4 позивачу судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 634 грн.55 коп.(том 2, а.с.7).

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, відмови в солідарному стягненні заборгованості з ОСОБА_3, просить постановити рішення, яким задовольнити вимоги та солідарно стягнути заборгованість з обох відповідачів.

Зменшення судом стягнення пені не оскаржується.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено договір №0301/0808/88-167 за яким ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 18 000,00 доларів США на строк з 29 серпня 2008 року до 20 серпня 2018 року (а.с.7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 29 серпня 2008 року укладено договір поруки №0301/0808/88-167-Р-1 (а.с.249-250) за яким ( п.п. 2,10) поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4В , строком припинення поруки сторони зазначили 20 серпня 2018 року та повне виконання позичальником чи поручителем своїх обов'язків передбачених основним зобов'язанням

Відповідно до ч.І ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором станом на 01 липня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 446 919,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 194 272,15 грн., заборгованість за відсотками - 102 673,37 грн., пені - 149 974,35 грн.

На підставі ч.З ст. 551 ЦК України сума заборгованості пені судом зменшена до 5000

грн.

При відмові в задоволенні позову стосовно поручителя, суд послався на п. 3.1. кредитного договору за яким позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №3801 щомісячно через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору, крім випадків передбачених п.3.8, 3.9 та 5.1.4 договору та зазначив, що останній платіж позичальником було здійснено у липні 2010 року, з позовом про звернення стягнення позивач звернувся 02 серпня 2013 року, з позовом про стягнення заборгованості 15 жовтня 2014 року, тому за збігом строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може, бо строк дії поруки ОСОБА_3 припинився.

Однак такий висновок протирічить обставинам справи та Закону і є помилковим.

За ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Ч.ч.1, 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від ЗО березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Ч. З ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України

Із договору поруки та матеріалів справи вбачається, що в договорі поруки (п.1 договору) сторни визначили, що поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором строком по 20 серпня 2018 року включно, тобто сторони встановили строк дії договору поруки.

За своєю правовою природою строк передбачений ч.4 ст 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав передбачених ст.ст.263, 264. ч.5 ст.267 ЦК України; суд зобов'язаний самостійно застосувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін

Виходячи з того, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, права кредитора і обов'язок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову заявленого за межами передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, бо із закінченням головного зобов'язання ( кредитний договір) втратило силу і можливість предявлення позову по забезпечувальному зобов'язанню.

В постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі №6-53 цс 14, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх для всіх судів України, зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як слідує із п.1 кредитного договору ОСОБА_4 отримав кредитний договір на строк по 20 серпня 2018 року включно.

П.1 договору поруки сторони визначили, що поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання кредитного зобовязання строком по 20 серпня 2018 року.

Поручительство має аксцессорний характер і припиняється після припинення забезпеченого ним зобов'язання, однак строк дії кредитного договору не закінчився.

З урахуванням викладеного, суд безпідставно відмовив в солідарному стягненні заборгованості по кредиту з ОСОБА_3

За ч. З, 4 ст. 309, ч.З ст.303 ЦПК України порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд допустив такі порушення оскільки визначив стягнення заборгованості лише з ОСОБА_4В та належно не вирішив питання стягнення судових витрат за основним та додатковим рішеннямя, яке є складовою основного.

Тому ухвалені рішення підлягають скасуванню з постановлениям нового- про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості та відповідно до ст.88 ЦПК України судових витрат в рівних частинах стягнутих за основним та додатковим рішенням від 18 лютого 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства «Кредитні ініціативи»- задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року та додаткове рішення від 18 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором №0301/0808/88-167 від 29 серпня 2008 року, яка виникла станом на 01 липня 2014 року та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 194 272 грн. 15 коп., заборгованості по відсоткам в розмірі 102 673 грн. 37 коп., пені -5000 грн., всього - 301 945 (триста одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять) грн. 52 коп. та в рівних частинах судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3019 (три тисячі дев'ятнадцять) грн. 45 коп. та 634 грн. 55коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В. О.

Судді: Болтунова Л.М.

ОСОБА_6