Провадження №: 2/752/1088/15
11 лютого 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Пасинок В.С.
за участю секретаря - Тасенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-
у жовтні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаним позовом.
Останній мотивував тим, що відповідач - колишня його дружина з моменту розірвання 21 серпня 2012 року шлюбу не проживає у належній йому на праві власності ? частині житлового будинку АДРЕСА_1. В будинку відсутні її речі, ніяких витрат по оплаті житлово-комунальних послуг вона не несе, місце проживання її не відомо, тому, враховуючи те, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік, просив суд визнати її такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В останній також зазначила про те, що позовні вимоги і обґрунтування позову підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити з обставин, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до позову, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача й ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 24-26).
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.
Дослідивши матеріали справи, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, виходячи з наступного.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить на праві власності ? частина будинку АДРЕСА_1, в якій останній зареєстрований та проживає (а.с. 5).
Судом також встановлено, що у належній позивачу частині будинку також зареєстрована відповідач ОСОБА_2 - його дружина, шлюб з якою розірвано 21 серпня 2012 року (а.с. 6).
Судом також встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1, в останньому не проживає, витрат по його утриманню не несе (а.с. 7, 27).
Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.
Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що відповідач, будучи зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1, не проживає в ньому понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк та не цікавиться вказаним житлом, не несе ніяких витрат щодо сплати комунальних послуг, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
До того ж, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.
Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок