Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 108 812 доларів США зі сплатою 14,25 % річних, які в подальшому були зменшені до 13,25 % річних, з кінцевим строком повернення до 5 грудня 2023 року. Оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання за цим договором, утворилась заборгованість у розмірі 138 101 долар 24 центи США, що еквівалентно 1 103 843 грн 21 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором від 5 грудня 2007 року у розмірі 138 101 долар 24 центи США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 103 843 грн 21 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач, позичальник, у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань допустив кредитну заборгованість, розмір якої визначено згідно з вимогами закону та умовами договору.

Доводи касаційної скарги про те, що при отриманні кредиту не була отримана згода його дружини, не є підставою для відмови в позові, оскільки кошти набувались у сім'ю, а не відчужувались.

Посилання касаційної скарги про незалучення до участі у справі спадкоємців померлої його дружини безпідставні, оскільки його дружина не була стороною договору, а позов пред'явлено до нього, як позичальника-боржника, а не як спадкоємця дружини.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про необхідність відповідно до вимог ст. 232 ГК України обмеження строку нарахування пені, оскільки зазначена норма на спірні цивільні правовідносини із фізичною особою не поширюється. Крім того, відповідач вимог про застосування позовної давності не заявляв, що є обов'язковою умовою для застосування положень про позовну давність (ч. ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник