Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/2571/13-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О. (Коростишівський р/с)
Категорія 27 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В., Гансецької І.А.

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Коростишівського районного нотаріального округу ОСОБА_4) про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2014 року,

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 частину неповернутого боргу за договором позики від 06 грудня 2012 року в розмірі 200000грн. та 3% річних в розмірі 11104грн.09коп. В обґрунтування позову зазначив, що договір позики був укладений на суму 1200000грн., з яких 1000000 відповідач повернула протягом липня-вересня 2013 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідачів на користь позивача 200000грн.боргу, 3% річних в сумі 3008грн., 2030грн.судового збору. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на те, що між сторонами не існує правовідносин, які випливають з договору позики, оскільки мало місце розстрочення платежу за договорами купівлі-продажу приміщення кафе, сауни та земельних ділянок в с.Стрижівка Коростишівського району від 06.12.2012 року.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 06 грудня 2012 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг 1 млн. 200 тис. грн., а остання зобов'язалася повернути вказані кошти в строк до 01 червня 2013 року включно. 04 вересня 2013 року між сторонами укладено договір про внесення змін до вказаного договору позики, згідно з яким п. 1 договору позики від 06 грудня 2012 року викладено в новій редакції щодо строку повернення боргу до 15 жовтня 2013 року.

Згідно з нотаріально завіреними заявами 24 липня 2013 року відповідач повернула позивачу 100 тис. грн. боргу, а 9 вересня 2013 року - 900 тис. грн. (а.с.56, 73).

З пояснень сторін з'ясовано, що боргове зобов'язання виникло внаслідок укладення сторонами 06.12.2012 року договорів купівлі-продажу приміщення кафе, сауни та земельних ділянок в с.Стрижівка Коростишівського району і представляло собою розстрочку платежів за вказаним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми, передбаченій для укладання договору позики (ч.2 ст.1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

Отже, фактично відбулась новація боргу у позикове зобов'язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми.

З урахуванням наведеного вище суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача неповноту частину боргу в розмірі 2000000грн. та 3% річних за період з 16.10.2013 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 3008грн.

Незастосування судом першої до спірних правовідносин ст.1053 ЦК України не призвело до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування рішення.

Посилання апелянта на безгрошевість договору позики не можуть бути взяті до уваги, оскільки у п.2 даного договору зазначено, що кошти отримані боржником до підписання договору. Крім того, повернення частини боргу в сумі 1млн.грн. підтверджується нотаріально завіреними заявами ОСОБА_1 (а.с.56,62,71). Апеляційним судом оглянутий оригінал договору позики, який знаходиться у позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Залишити без змін рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: