РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/1557/15-ц

2/643/1812/15

16.02.2015року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Новаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та визнання права власності -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 26.10.2013 року між ним та відповідачем укладено договір підряду, за яким відповідач, як особа, що займається підприємницькою діяльністю з будівництва, реконструкції та ремонту будівель та приміщень, зобов'язався у строк до 21.04.2014 року провести реконструкцію та ремонтні роботи в приміщеннях, якими протягом останніх п'яти років користувався позивач, та сприяти отриманню позивачем всіх необхідних документів на вказані приміщення, в тому числі і правовстановлюючих.

Протягом 2013-2014 років відповідач за надані позивачем кошти, провів реконструкцію приміщень, після чого вказані квартири набули таких характеристик:

кімната АДРЕСА_4, загальною площею 10,6 кв.м.;

квартира АДРЕСА_1 - загальна площа - 44,5 кв.м., житлова площа 27,1 кв.м.;

квартира АДРЕСА_2 загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м.;

квартира АДРЕСА_3, загальною площею 43,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв.м.;

Вищезазначені квартири утворились внаслідок реконструкції та переобладнання покинутих приміщень колишніх гуртожитків, бараків, технічних приміщень.

Факт користування вказаними квартирами позивачем ніким не заперечувався, скарг з цього приводу до відповідних правоохоронних чи житлових органів не надходило.

Відповідно до технічного висновків «Про стан будівельних конструкцій квартир після реконструкції приміщень» виконаного на замовлення позивача (відповідача), встановлено, що будівельні конструкції обстежуваних квартир не мають дефектів та ушкоджень, які б вказували на зниження несучої спроможності. Будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають вимогам ДБН України та можуть експлуатуватися за призначенням. Технічні рішення, що приймались під час реконструкції відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм.

У свою чергу, за домовленістю між позивачем та відповідачем останній зобов'язувався протягом двох місяців з моменту закінчення реконструкції, будівництва та ремонту приміщень, вчинити всіх заходів щодо отримання позивачем у власність спірних квартир та кімнат, за що відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 20000 грн.

Однак, у зв'язку з тим, що реконструкція проведена без належного дозволу, спливом строку виконання зобов'язань відповідачем позивач вимушений звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково,, просив суд відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього грошових коштів, оскільки вони були витрачені на реконструкцію об'єктів нерухомості, в іншій частині проти задоволення позову не заперечував.

Суд, ознайомившись з заявами сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не було спростовано відповідачем, що 26.10.2013 року між ним та відповідачем укладено договір підряду, за яким відповідач, як особа, що займається підприємницькою діяльністю з будівництва, реконструкції та ремонту будівель та приміщень, зобов'язався у строк до 21.04.2014 року провести реконструкцію та ремонтні роботи в приміщеннях, якими протягом останніх п'яти років користувався позивач, та сприяти отриманню позивачем всіх необхідних документів на вказані приміщення, в тому числі і правовстановлюючих.

Протягом 2013-2014 років відповідач за надані позивачем кошти, провів реконструкцію приміщень, після чого вказані квартири набули таких характеристик:

кімната АДРЕСА_4, загальною площею 10,6 кв.м.;

квартира АДРЕСА_1 - загальна площа - 44,5 кв.м., житлова площа 27,1 кв.м.;

квартира АДРЕСА_2 загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м.;

квартира АДРЕСА_3, загальною площею 43,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв.м.;

Вищезазначені квартири утворились внаслідок реконструкції та переобладнання покинутих приміщень колишніх гуртожитків, бараків, технічних приміщень.

Факт користування вказаними квартирами позивачем ніким не заперечувався, скарг з цього приводу до відповідних правоохоронних чи житлових органів не надходило.

Відповідно до технічного висновків «Про стан будівельних конструкцій квартир після реконструкції приміщень», копія якого є в матеріалах справи, виконаного на замовлення позивача, встановлено, що будівельні конструкції обстежуваних квартир не мають дефектів та ушкоджень, які б вказували на зниження несучої спроможності. Будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають вимогам ДБН України та можуть експлуатуватися за призначенням. Технічні рішення, що приймались під час реконструкції відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм.

Відповідно до ст.11, ст. 12 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Вищевказані будівлі закінчені будівництвом.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи принцип змагальності цивільного судочинства, закріплений ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на думку суду відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували доводи позивача. Таким чином, позов в частині визнання за позивачем права власності на об'єкти нерухомості є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо можливості задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даного обов'язку позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог про стягнення суми - не надано доказів на підтвердження того факту, що отримані відповідачем кошти не були ним витрачені за призначенням, як стверджує відповідач в своїй заяві. Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 328, 331, 376, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 57-60, 209, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на кімнату АДРЕСА_4 загальною площею 10,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,5 кв.м., житлова площа - 27,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 32,8 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя: