Справа № 590/1226/14-ц
Пров. № 2/590/16/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Ямпільський райсуд

Сумської області

в складі: головуючого судді - Воловик Г.М.

при секретарі - Савченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» про стягнення боргу за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборонити відповідачу вчиняти протизаконні дії по не допуску його до робочого місця, скасування наказу, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, заборонити відповідачу вчиняти протиправні дії по відстороненню його від роботи, скасуванню наказу про поновлення на роботі, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку. В ході судових засідань уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на його користь частину боргу за невикористану відпустку в сумі 431,52 грн. за період вимушеного прогулу з 03.08.2013 року по 01.10.2013 року та частину середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.01.2013 року по день прийняття рішення суду в сумі 37147,07 грн., заборонити відповідачу вчиняти протиправні дії по відстороненню його від роботи та перешкоджанню фактичному виконанню рішення від 26.09.2013 року про поновлення його на попередній посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці; скасувати незаконний наказ №292 від 27.09.2013 року про його поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 2452,35 грн.. Від вимог, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» компенсації в сумі 10885,95 грн., ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився. Свої вимоги обґрунтував тим, що він працюючи в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці, 02.08.2013 року був звільнений з займаної посади за ст.40 п.3 КЗпП України. Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 26.09.2013 року він був поновлений на попередню посаду інженера з техніки безпеки і охорони праці Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп», наказ №53-к від 02.08.2013 року про його звільнення визнаний незаконним та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Час, коли він був у вимушеному прогулі, зараховується в стаж для нарахування відпустки. При звільненні його з посади з 01.10.2013 року за ст.36 п.1 КЗпП України, компенсацію за невикористану відпустку, а саме за 4 дні відпустки, не сплатили. Тому, він просить суд стягнути компенсацію за невикористану частину відпустки в сумі 431,52 грн.. А також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37147,07 грн.. Також він вважає, що відповідач незаконно відсторонив його від виконання обов'язків інженера з техніки безпеки і охорони праці і перешкоджає фактичному виконанню рішення суду від 26.09.2013 року, оскільки вважав, що він працюючи в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» займав дві посади, а саме: інженера з охорони праці і інженера з техніки безпеки і охорони праці. З посади інженера з охорони праці його звільнили, а тому він повинен залишитися працювати на посаді інженера з охорони праці і техніки безпеки. Також вважав, що наказ №292 від 27.09.2013 року про поновлення його на роботі підлягає скасуванню, бо в матеріалах справи наявні два накази з різними датами поновлення його на роботі.

Представник відповідача, ОСОБА_3, діючий за довіреністю №б/н від 01.01.2014 року (л.с.11) позов не визнав. При цьому пояснив, що сума компенсації за невикористану відпустку за період з 03.08.2013 року по 01.10.2013 року ОСОБА_1 була виплачена при виплаті суми 6340,39 грн., яка була зазначена в мировій угоді та ухвалі апеляційного суду від 13.02.2014 року. Відносно заборони позивачу виконувати обов'язки інженера з техніки безпеки і охорони праці в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп», пояснив, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» 01.10.20013 року по ст.36 п.1 КЗпП України, а тому відповідач ніяким чином не порушує його права на працю. Також представник відповідача вважав, що скасовувати наказ №292 від 27.09.2013 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не має підстав, а також позивач пропустив строк звернення до суду щодо оскарження даного наказу.

Представник позивача, ОСОБА_4, діюча за довіреністю № б/н від 01.01.2015 року (л.с.150), позов не визнала, при цьому пояснила, що дійсно ОСОБА_1 мав право при звільненні на отримання компенсації за невикористану відпустку в період вимушеного прогулу з 03.08.2013 року по 01.10.2013 року і кількість днів невикористаної відпустки за вказаний період становить 5 днів. Середньоденний заробіток, з якого повинна нараховуватися компенсація, становить 107,88 грн., всього сума компенсації за невикористану відпустку становить - 539,40 грн., і ця сума ввійшла в суму 6340,39 грн. та була сплачена ОСОБА_1 згідно видаткового касового ордеру від 14.02.2014 року. Середньомісячний заробіток ОСОБА_1 для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, згідно постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, становить 2452,50 грн., середньоденний - 119,63 грн..

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 02.08.2013 року був звільнений з посади з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором по ст.40 п.3 КЗпП України (наказ №52 від 02.08.2013 року).

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 26.09.2013 року ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці, наказ про звільнення з роботи №53 від 02.08.2013 року був скасований та сплачено суму за час вимушеного прогулу в розмірі 4545,56 грн. (л.с.18-20).

Після поновлення ОСОБА_1 на вказаній вище посаді, 01.10.2013 року позивач знову був звільнений з роботи за ст.40 п.4 КЗпП України (наказ №60 від 01.10.2013 року).

Своє повторне звільнення з роботи ОСОБА_1 оскаржив до Ямпільського районного суду Сумської області, рішенням якого він був поновлений на роботі в Ямпільському дочірньому агролісогосподарському підприємстві «Ямпільський агролісгосп» на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6340,39 грн..

Згідно ухвали апеляційного суду Сумської області від 13.02.2014 року, рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 10.12.2013 року було скасоване, та визнано мирову угоду, згідно якої ОСОБА_1 був звільнений з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» з займаної посади за ст.36 п.1 КЗпП України з 01.10.2013 року, також йому було сплачено середній заробіток в сумі 6340,39 грн. (л.с. 108-110).

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку за період з 03.08.2013 року по 01.10.2013 року, оскільки він був відсутній на роботі не з його вини, а також Ямпільське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Ямпільський агролісгосп» повинно сплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.9 ч.1 п.2 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

При розгляді даної справи було встановлено, що в період з 03.08.2013 року по 01.10.2013 року ОСОБА_1 дійсно перебував у вимушеному прогулі, в зв'язку з незаконним звільненням, а тому мав право на отримання відпускних, а у разі звільнення - компенсації за невикористану відпустку, ст.83 КЗпП України. Розмір компенсації визначається правилами, які застосовуються при підрахунку середнього заробітку за час відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців (або за менший фактично відпрацьований період) на відповідну кількість календарних днів року (чи меншого відпрацьованого періоду) за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 із внесеними змінами «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»).

Згідно розрахунку (л.с.120) ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 03.08 по 01.10.2013 року має право на компенсацію за невикористаних 5 днів відпустки, з чим погоджується суд.

Середньоденний заробіток для нарахування компенсації за невикористану відпустку становить - 107,88 грн. (л.с.120).

Сума компенсації за невикористану відпустку становить 107,88 грн. х 5 = 539,40 грн.

ОСОБА_1 в позовній заяві і в судовому засіданні просив суд стягнути компенсацію за невикористані 4 дні відпустки, але суд вважає, що згідно з діючим законодавством при розрахунку кількості днів невикористаної відпустки становить 5 днів, тому суд вважає за необхідне вийти за межі позову і стягнути компенсацію за 5 днів відпустки.

Також ОСОБА_1 вважав, що відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки з ним розрахунку в сумі 37147,07 грн..

Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.

Згідно ст.117 ч.1 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен виплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Суд вважає, що з вини відповідача у справі не виплачена ОСОБА_1 компенсація за 5 днів відпустки при його звільненні з роботи 01.10.2013 року.

За змістом п.20 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» становить - 2452,50 грн. (л.с.140).

Розмір несплаченої суми компенсації за невикористану відпустку становить 539,60 грн..

Період, за який необхідно стягнути суму за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, становить - 17 місяців і 12 днів.

З урахуванням розміру спірної суми та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, а також істотності цієї частки у порівнянні із середнім заробітком, суд вважає, що сума, яка підлягає стягненню з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь позивача за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку становить - 9488,17 грн..

+ 539,40 грн. - сума компенсації за невикористані 5 днів відпустки,

Всього підлягає стягненню - 10027,57 грн.

Щодо вимог позивача по допуску його до роботи на посаді інженера з техніки безпеки і охорони праці, суд вважає, що дана вимога не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_1 01.10.2013 року був звільнений з займаної посади з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» за ст.36 п.1 КЗпП України і з того часу в трудових правовідносинах з відповідачем не перебуває і його вимога з цього питання ґрунтується на припущеннях і є надуманою.

Вимога ОСОБА_1 щодо скасування наказу №292 від 27.09.2013 року про поновлення його на роботі є обґрунтованою, оскільки в матеріалах справи є дійсно два накази з різною датою поновлення його на роботі, але суд вважає, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки позивачем був пропущений строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України.

У відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України, суд вважає, відмовити ОСОБА_1 у негайному виконанні рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку, оскільки згідно вказаної статті негайне виконання рішення допускається про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а ОСОБА_1 не було виплачено компенсацію за 5 днів відпустки, що становить 539,40 грн. і ця сума менша, ніж середньомісячний заробіток.

Від стягнення з ОСОБА_2 на користь Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» 10885,95 грн., ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився.

Посилання представника відповідача на те, що при укладенні мирової угоди про звільнення ОСОБА_1 по ст.36 п.1 КЗпП України в суму стягнення з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» на користь позивача в розмірі 6340,39 грн. врахована сума компенсації за невикористану відпустку в сумі 539,40 грн., тобто заборгованості щодо сплати вказаної суми компенсації немає, суд не може це твердження прийняти до уваги, оскільки доказів про сплату позивачу компенсації за 5 днів невикористаної відпустки, відповідачем до суду подано не було, а в мировій угоді і ухвалі апеляційного суду від 13.02.2014 року ОСОБА_1 було сплачено середній заробіток без розрахунку, які суми до нього ввійшли.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 83, 116, 117, 233 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року «Про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп» про стягнення боргу за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та заборонити відповідачу вчиняти протизаконні дії по не допуску його до робочого місця, скасування наказу, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку, задовольнити частково.

Стягнути з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп», на користь ОСОБА_1 10027,57 грн. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Стягнути з Ямпільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Ямпільський агролісгосп», на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ямпільський райсуд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя Ямпільського районного суду Г.М. Воловик

Станом на 16.03.2015 року рішення не набрало законної сили.

Суддя Ямпільського районного суду Г.М. Воловик

Секретар судового засідання О.М. Савченко