Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: судді Дроботі В.В.,

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 10 листопада 2014року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення їх сплати, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Іршавського районного суду від 28 жовтня 2011року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь у розмірі по 300 гривень на утримання кожної з двох дітей починаючи з 31 серпня 2011року до їх повноліття. За період з 1 вересня 2011року по 01 липня 2014року у відповідача виникла заборгованість по аліментам в розмірі 4602,50 грн., пеня за невчасну виплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей склала за цей період 2721,55 грн., ці суми вона просила стягнути з відповідача на її користь. Також позивачка просила збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей з 300 на 800 гривень на кожну дитину.

Рішенням Іршавського районного суду від 10 листопада 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 3602,50 гривень та 1000 гривень неустойки за прострочення сплати аліментів, в решті позову - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшити розмір стягуваних аліментів на дітей на 800гривень на кожну дитину та стягнути всю суму неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 2721,55гривень.

Відповідач рішення суду не оскаржив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до принципу диспозитивності, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням Іршавського районного суду від 28 жовтня 2011року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь позивачки у розмірі по 300 гривень на утримання кожної з двох дітей, починаючи з 31 серпня 2011року до їх повноліття.

Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментах станом на 01 липня 2014року у відповідача складала 4602,50гривень (а. с.15,18,19,20,21), виходячи з цього розміру позивачка просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, яка склала 2721,55гривень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивачки про стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ-ої групи, отримує пенсію, з якої стягуються аліменти, не працює, а тому розмір неустойки зменшив з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів до 1000гривень.

Відповідно до положень ч.1 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В частині рішення про відмову в задоволенні вимог позивачки про збільшення розміру аліментів, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд виходив із того, що позивачка не надала доказів зміни матеріального або сімейного стану відповідача чи свого та погіршення стану здоров'я відповідача. При цьому суд послався на те, що в грудні 2014року відповідачу встановлена ІІІ група інвалідності, а на час присудження аліментів на утримання дітей він мав ІІ групу.

Однак, присвоєння нижчої групи інвалідності відбувається внаслідок покращення здоров'я, а не його погіршення. У висновку МСЕК, що міститься в матеріалах справи в п.12 зазначено, що відповідачу протипоказана робота тільки в громадських місцях (а.с.49).

При цьому суд не звернув уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про державний бюджет України» на 2014 рік було встановлено прожитковий мінімум для осіб віком від 6 до 18 років, відповідно до якого розмір аліментів на дитину з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року повинен становити 385 грн. 30 коп.

Проте з відповідача стягується 300 грн. в місяць, що є порушенням прав дітей на рівень життя, необхідний для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, які повинні стягуватися з ОСОБА_2 на неповнолітніх доньок слід збільшити до 500 гривень на кожну дитину. Такий розмір відповідатиме засадами розумності та справедливості.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду вимогам закону та обставинам справи в частині відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, відповідно до ст.307, 309 ЦПК України ухвалене у справі рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 12 листопада 2014 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом третім наступного змісту.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Іршавського районного суду від 28 жовтня 2011 року у твердій грошовій сумі з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1) у користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_2) на утримання доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 до суми у 500 (п'ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23 вересня 2014 року і до досягнення відповідно дітьми повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: