Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Ізвольській С.С., Іовій О.О., Швидкій Л.В.

за участю:

позивача -1 ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1., ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідача - ОСОБА_3 на користь кожного позивача суму основного боргу у розмірі 139 005, 05 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 92 821, 20 грн., 3% згідно Договору 2 від 02.08.2011 року в сумі 113 075, 26 грн., а всього просили стягнути з відповідача суму боргу в розмірі по 348 972, 20 грн. на користь кожного з них.

Під час судового розгляду справи представник позивачів на підставі ст. 31 ЦПК України подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку просив долучити до матеріалів справи і підтримав в судовому засіданні.

Згідно вказаної заяви, позивачі зменшили розмір позовних вимог, просили суд: поновити пропущений строк позовної давності, стягнути з відповідача на користь кожного позивача суму основного боргу у розмірі 139 005, 05 грн. , а також судовий збір, сплачений позивачами за подачу позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачів - ОСОБА_7.

Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10.09. 2014 року, у відповідності до яких частка кожного позивача у спадковій масі складає по ? .

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку спадкового майна видано третій особі - ОСОБА_4 18.03.2014 року.

02.08.2015 року позивачі знайшли дві боргові розписки, з тексту яких їм стало відомо, що 18.07.2011 року ОСОБА_7 позичив відповідачу ОСОБА_3 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а 02.08.2011 року - позичив ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року.

Вказані розписки є доказами укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договорів позики.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до спадкоємців майна померлого переходить право вимоги за цими договорами позики.

Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві ц договірних зобов'язаннях.

Посилаючись на вказані вимоги закону, як на підставу своїх вимог , з огляду на те, що відповідач свої зобов'язання за вказаними договорами позики не виконав, позивачі просили стягнути заборгованість на їх користь пропорційно до успадкованих ними часток.

На підтвердження розрахунків зазначили, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на дату складання позовної заяви ( 13.08.2015р.) 100 доларів США = 2138.5392 грн., тому борг відповідача перед кожним позивачем: за першим договором позики складає 2 750 дол. США (1/4 частина від загальної суми боргу) * 2138.5392 грн. = 58 809, 83 грн.; за другим договором позики складає 3 750 дол. США (1/4 частина від загальної суми боргу) * 2138.5392 грн. = 80 195, 22 грн..

Враховуючи наведені розрахунки, з відповідача просять стягнути по 139 005, 05 грн. на користь кожного позивача.

Обгрунтовуючи вимогу про поновлення строку позовної давності, позивач -1 ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив, що копії розписок він і його дружина побачили на комп'ютері свого сина через два тижня після його смерті. Оскільки адвокат їм пояснив, що копії не мають юридичної сили, звертатися до суду вони не вважали можливим. Коли оригінали розписок вони знайшли, а це було 02.08.2015р. у папці в письмовому столі сина, одразу ж звернулися до суду. На питання., пов'язане із розбіжностями у його показаннях і показаннях допитаного судом свідка ОСОБА_9, який показав, що саме він знайшов оригінали розписок не в папці у столі, а одну приліплену скотчем до столу і другу - степлером, ОСОБА_1 зазначив, що слід надати перевагу показанням ОСОБА_9, оскільки саме останній і знайшов оригінали розписок.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення і пояснив наступне.

У 2011 році він займався перевезенням легкових автомобілів з Європи до України, до цього бізнесу він залучав знайомих, які бажали заробити., брав у них гроші в борг за винагороду і по факту доставки автомобіля в Україну проводив розрахунки.

В липні 2011 року ОСОБА_10 познайомив його з ОСОБА_7, який був заінтересований таким чином заробляти гроші.

18.07.2011 року вони з ОСОБА_7 домовилися попрацювати, останній надав йому 10000 доларів США (на той час курс долара до гривні рівнявся приблизно 8,00 грн.), які ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_7 до 20 серпня 2011 року із виплатою винагороди в сумі 1 000 дол., тому в розписці одразу зазначили 11 000 дол. США.

Після того, як автомобіль був доставлений в Україну і проданий, 02.08.2011 року 11000 доларів США були повернені ОСОБА_7

Оригінал розписки залишився у ОСОБА_7, оскільки він був у нього вдома, а припиняти цей бізнес ніхто не збирався і передумов передбачити, що ОСОБА_7 помре, не було.

Враховуючи те, що виникла можливість привезти з Німеччини черговий автомобіль та наявність покупця на цей автомобіль в Україні, того ж дня 02.08.2011 року ОСОБА_7 дав 15000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути ці гроші до 05.11.2011 року з виплатою додатково по 450 доларів США щомісячно, що було зазначено у письмовій розписці.

При отриманні та поверненні ОСОБА_7 11000 доларів США та отриманні від нього 15000 доларів США був присутній ОСОБА_10

Відповідач пояснив, що повернути 15 000 доларів США ОСОБА_7 в строк, зазначени й в розписці, - а саме до 05 листопада 2011 року він не зміг, оскільки ОСОБА_7 21 вересня 2011 року раптово помер.

Пам'ятаючи про боргові зобов'язання, в листопаді 2011 року він зустрівся з батьками ОСОБА_7, які вже зали про наявність вказаного боргу у 15 000 дол. США, сплатив їм 1350 доларів США (по 450 доларів в місяць), а 15 000 доларів США - повернув третій особі у справі - ОСОБА_4, який є спадкоємцем майна ОСОБА_7 за заповітом, і пред'явив заповіт, договори позики, за яким ОСОБА_7 винен був йому 150 000, 00 грн.

При цьому, як зазначив відповідач у судовому засіданні, позивачам, коли він повертав 1350 доларів США, повідомив, що їх син за життя не повернув велику суму боргу ОСОБА_4 і за таких обставин він має повернути цей борг з тих грошей, які отримав від ОСОБА_7

З огляду те, що по розписці від 18 липня 2011 року вчасно здійснені всі розрахунки, грошові кошти були знайдені в банківській яцейці ОСОБА_7 і розподілені між спадкоємцями; борг за розпискою від 02 серпня 2011 року в сумі 15000 доларів США погашений перед кредитором ОСОБА_7; в листопаді 2011 року позивачі були добре обізнані про наявність боргу відповідача перед їх сином в сумі 15 000 дол. США, з яких відповідачем сплачено 1350 дол. США; проте, не зверталися ні з вимогами про сплату цих коштів, ні до суду з позовом про їх стягнення, оскільки були добре обізнані про те, що відповідач здійснив розрахунки з ОСОБА_4, і дочекавшись, щоб пройшло три роки, оскільки частину боргу мали б пропорційно до успадкованих часток майна у спадщині сплачувати позивачі; ОСОБА_3 заявив про застосування судом строку позовної давності і просив відмовити в задоволенні позову з усіх наведених ним підстав.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача, зазначивши, що про наявність боргу сина позивачів - ОСОБА_7 перед ним в сумі 150 000 грн., а також боргових зобов'язань в сумі 15 000 дол. США ОСОБА_3 перед ОСОБА_7 було добре відомо позивачам, оскільки під час розгляду цивільної справи № 2604/6399/12 за їх позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту про всі ці обставини зазначали самі позивачі, він, як відповідач, свідки, які були допитані і в цій справі, зокрема, ОСОБА_10; ці обставини стали відомі позивачам і під час подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса і під час неодноразових зустрічей з ним, відповідачем і ОСОБА_10, який їх усіх свого часу познайомив.

В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в серпні 2015 року до нього звернувся позивач ОСОБА_1 і попросив допомогти винести стіл з квартири; свідок взявся допомогти, при цьому побачив розписки у столі під шухлядами, одна з них зачепилася скотчем за стіл, а обидві розписки були скріплені степлером; свідок ці розписки побачив, проте, не став їх читати, побачив лише, що на них міститься прізвище ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що у 2010 році він познайомив ОСОБА_7, який вживав наркотичні засоби, з ОСОБА_4, який позичив йому грошей для влаштування бізнесу (торгівлю методоном) в сумі 240 000, 00 грн. в обмін на заповіт, оформлення довіреності на продаж належної ОСОБА_7 квартири та на оформлену боргову розписку. Після продажу квартири грошові кошти в сумі близько 11 000 дол. США, що було еквівалентом 90 тис. грн. ОСОБА_7 віддав ОСОБА_4, про що зроблено напис, решту поклав в банк з тим, щоб влаштувати бізнес, який міг би давати легальний дохід. Таким бізнесом і стала справа з продажу автомобілів, які доставляв з Європи ОСОБА_3 Свідок підтвердив обставини знайомства ОСОБА_7 з ОСОБА_3, їх домовленості, передачу грошей ОСОБА_7 та повернення 11 000 дол. США останньому ОСОБА_3, а також розмову ОСОБА_3 з позивачами - батьками ОСОБА_7 після його смерті з приводу порядку розрахунків по борговим зобов'язанням ОСОБА_3 в сумі 15 000 дол. США. Свідок зазначив, що оригінали розписок ОСОБА_3 ОСОБА_7 зберігав у папці, свідок неодноразово бачив цю папку, вона була у вільному доступі в столі ОСОБА_7, про наявність боргових зобов'язань ОСОБА_11 позивачам було дуже добре відомо, він разом з ОСОБА_3 зустрічався з ними, коли відповідач розраховувався з ними, віддаючи частину боргу в сумі 1350 дол. США.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1, допитаного в якості свідка, представника позивачів, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв»язку, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як підтверджується наявними у справі письмовими доказами, позивачі у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 06 червня 2011 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів третій особі у справі - ОСОБА_4

21 вересня 2011 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом на підставі ст. 1241 ЦК України, 10 вересня 2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких частка кожного позивача у спадковій масі складає ? частку спадкового майна, а третя особа - ОСОБА_4 18 березня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого його частка у спадщині складає ? частку спадкового майна.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Сторонами визнається те, що за життя ОСОБА_7 відповідачем ОСОБА_3 було складено дві розписки: перша розписка - від 18.07.2011 року, згідно якої ОСОБА_7 позичив відповідачу ОСОБА_3 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а друга - від 02.08.2011 року, згідно якої ОСОБА_7 надав в борг ОСОБА_3 ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як зазначено у позовній заяві - 02.08.2015 року позивачі знайшли заховані померлим ОСОБА_7 дві боргові розписки, з тексту яких їм стало відомо, що 18.07.2011 року ОСОБА_7 позичив відповідачу ОСОБА_3 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а 02.08.2011 року позичив ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року.

Позивач - ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні, як свідок, підтвердив, що про наявність боргових зобов'язань вони з дружиною дізналися тижні через два після смерті їх сина, оскільки фотокопії розписок зберігалися на комп'ютері ОСОБА_7, проте, через відсутність оригіналів та консультацію адвоката до суду вони не змогли звернутися.

Пояснити, з яких підстав вони з дружиною не звернулися з вимогою, претензією, листом чи в інший спосіб до відповідача, не зміг.

Факт того, що позивачі були обізнані про наявність розписок, володіли інформацією про їх зміст, строки виконання зобов'язань, особу боржника - ОСОБА_3 ще в жовтні 2011 року, сторонами не оспорюється, також підтверджується матеріалами цивільної справи № 2604/6399/12 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України).

Як підставу для поновлення пропущеного строку позовної давності позивачі зазначають те, що оригінали розписок знайдені ними у серпні 2015 року вони були позбавлені можливості раніше звернутися до суду.

Однак, таким доводам позивачів суд надає критичну оцінку.

Оцінюючи обставини, які викладені у позовній заяві, пояснення позивача ОСОБА_1, допитаного в якості свідка, свідка ОСОБА_9, у взаємозв'язку, сукупності та логічній послідовності із поясненнями відповідача, третьої особи, показаннями свідка ОСОБА_10, матеріалами спадкової справи, цивільної справи № 2604/6399/12, враховуючи відсутність упродовж трьох років будь-яких письмових вимог, звернень, листів позивачів до ОСОБА_3, обізнаність позивачів про боргові зобов'язання ОСОБА_7 перед ОСОБА_4, те, що ці зобов'язання також є спадковим майном, взявши до уваги те, що позивачі мали реальну можливість звернутися як до відповідача, так і до суду у випадку відмови відповідача задовольнити вимогу сплатити заборгованість, а також те, що збитки, згідно зі ст. 623 ЦК України, визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора в місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред'явлення позову, і судом мають бути враховані заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропущення позивачами строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 16, 22, 253, 256, 257, 261, 267, 623, 1046, 1047, 1230 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: