АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/950/2015 головуючий у 1-й інстанції: Кушнір С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватне акціонерне товариство "Міська страхова компанія", Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 липня 2011 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Dacia Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого вона є, та автомобіля марки "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_2, якого постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 липня 2011 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту № 716 від 9 серпня 2011 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження її транспортного засобу, становить 35817 грн. 30 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ЗАТ СК "Міська страхова компанія", правонаступником якого є ПрАТ СК "Міська страхова компанія", однак виплата страхового відшкодування не була проведена.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 35817 грн. 30 коп. та 12000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За заявою ОСОБА_2 ухвалою Подільського районного суду від 21 серпня 2013 року до участі у справі у якості третіх осіб було залучено ПрАТ СК "Міська страхова компанія" та Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 5 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що оскільки ПрАТ СК "Міська страхова компанія", у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП, не здійснила виплату страхового відшкодування, то згідно положень ст. ст. 1166, 1187 та 1188 ЦК України завдана їй майнова шкода має бути відшкодована в повному обсязі винною особою ОСОБА_2 Також судом неправомірно було відмовлено у задоволенні її вимог про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та представник МТСБУ - ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представник ПрАТ "Міська страхова компанія" в суд апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи страхова компанія повідомлена належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка їх представника не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 1 липня 2011 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Dacia Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, та автомобіля марки "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 липня 2011 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ЗАТ СК "Міська страхова компанія", правонаступником якого є ПрАТ СК "Міська страхова компанія", на умовах полісу № АВ/0109655 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (термін дії полісу з 1 червня 2011 року по 31 травня 2012 року).

7 липня 2011 року ОСОБА_4, який керував автомобілем "Dacia Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся із заявою до ПрАТ СК "Міська страхова компанія" про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, однак виплата страхового відшкодування не була проведена.

Відповідно до звіту № 716 від 9 серпня 2011 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля "DaciaLogan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної складає 35817 грн. 30 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК "Міська страхова компанія", тому завдана майнова шкода підлягає стягненню саме зі страховика. Оскільки позивачка заперечувала проти залучення в якості відповідача у справі ПрАТ СК "Міська страхова компанія" та нею не було пред'явлено вимог до страховика, то позовні вимоги до ОСОБА_2 в частині відшкодування майнової шкоди не підлягають задоволенню. Крім того, на час розгляду справи ПрАТ СК "Міська страхова компанія" не визнано банкрутом, а тому відсутні підстави, передбачені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для відшкодування шкоди МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів" (далі - Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих пари експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорних засобів" встановлено правило, згідно якого у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33 - зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в пп. 33.1.4 п. 33.1. застережено, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У матеріалах справи відсутні докази того, що страхувальник ОСОБА_2 у встановлений законом і договором строк повідомив страхову компанію, з якою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 1 липня 2011 року.

Як убачається з матеріалів справи, лише 7 липня 2011 року і лише потерпілий ОСОБА_4, який керував транспортним засобом під час ДТП, повідомив ПрАТ СК "Міська страхова компанія" про страховий випадок (а. с. 28 - 29).

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 у порушення ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у встановлений законом і договором строк не повідомив страховика про страховий випадок та не надав доказів здійснення ним такого повідомлення, це позбавило його права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком на підставі ст. 1194 ЦК України, а відтак, відшкодування шкоди покладається на завдавача шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року (справа № 6-1ц10).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.

Ураховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме: стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 35817 грн. 30 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 657 грн. 26 коп.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 5 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 35817 грн. 30 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також витрати по сплаті судовогозбору в розмірі 657 грн. 26 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач