Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2373/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

23.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.

секретаря: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Зазначала, що 11 грудня 2014 року між нею та банком укладено депозитний договір про відкриття банківського вкладу на суму 10000 доларів США на строк до 10 січня 2015 року. 06 січня 2015 року вона повідомила банк про намір повернення вкладу в повному обсязі по закінченню строку, тобто 10 січня 2015 року. Після закінчення строку дії договору кошти та нараховані проценти перераховані на поточний рахунок в іноземній валюті, відкритий в установі банку. На її звернення банк кошти повернути відмовився, мотивуючи відсутністю постачання в іноземній валюті з Головного офісу банку.

Просила стягнути з відповідача суму залишку грошових коштів на рахунках в розмірі 241 242 грн.32 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 241242 грн. 32 коп. та судовий збір в дохід держави в сумі 2412 грн. 42 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що банк виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу та по закінченні строку розміщення вкладу перерахував грошові кошти на поточний рахунок позивача. На сьогоднішній день в банку діє тимчасова адміністрація, однак дану обставину суд до уваги не взяв. Оскільки строк дії договору банківського вкладу сплинув 10 січня 2015 року, виплати за таким договором здійснюються в порядку, встановленому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, вклад перераховано на поточний рахунок позивача, а видача грошових коштів у валюті з поточного рахунку постановою Правління Національного банку України була обмежена, що свідчить про відсутність вини банку в невиплаті коштів позивачу.

В засідання апеляційного суду сторони, які про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (а.с.115-123), не прибули. Позивач подала письмову заяву, в якій просила залишити рішення суду без змін та розглянути справу у її відсутності (а.с.124).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 11 грудня 2014 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США на суму 10000 дол. США на строк по 10 січня 2015 року (а.с.4).

6 січня 2015 року позивач повідомила банк про повернення банківського вкладу в зв'язку із закінченням строку договору, тобто 10 січня 2015 року, проте вклад їй не було видано, а перераховано на поточний рахунок

Банк визнає, що належні позивачу грошові кошти до цього часу в повному обсязі не повернуто, а залишок коштів підтверджується виписками по рахунку (а.с.84-85).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За змістом ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13 також зазначав, що у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Посилання банку, що суд при вирішенні спору не врахував постанову Правління Національного банку України від 1 грудня 2014 року № 7580 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п. 6.9 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн.. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відмова банку у поверненні позивачу належних їй коштів суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Крім того, навіть з врахуванням постанови Правління Національного банку України при виплаті вкладу в межах 15 тис. грн. на добу банк з часу закінчення строку договору вже повернув би вклад повністю, проте цього не зробив.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Доводи відповідача про те, що у зв'язку із запровадженням у банку з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») спростовується тим, що дія депозитного договору, укладеного між сторонами, закінчилася 10 січня 2015 року і 29 січня 2015 року позивач вже звернувся з позовом до суду, тобто до запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Однак пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

судді: