Справа № 523/1450/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2, 82 327,90 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що на підставі договору купівля-продажу придбала у ОСОБА_2, від імені якої, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, діяв ОСОБА_3, автомобіль «Нісан» транзитний номер (т/н) СК 76-86. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси та рішенням апеляційного суду Одеської області, що набрали законної сили, довіреність видану ОСОБА_2, на імя ОСОБА_3, визнано недійсною, договір купівлі-продажу автомобіля укладений між ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_3, та ОСОБА_1, визнано недійсним та зобовязано ОСОБА_1, повернути ОСОБА_2, зазначений автомобіль. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції зобовязання про повернення автомобіля обґрунтовано з посиланням на ст. 216 ЦК України (застосовано наслідки недійсного правочину реституція), позивачка просить застосувати наслідки недійсного правочину і щодо повернення їй грошей витрачених на придбання автомобіля. Кошти просить стягнути з ОСОБА_2, як сторони правочину визнаного судом недійсним.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав вимоги позову.

Представник відповідачки вимоги позову не визнав та пояснив, що підстав для задоволення позову не має, оскільки ОСОБА_2, не була стороною правочину. Довіреність на імя ОСОБА_3, видала не вона ОСОБА_2, а ОСОБА_4, до того ж, вона ОСОБА_2, народилася 19.08.1981 року, серія її паспорту та дата його видачі КК 016102 від 24.04.1998 року, а особа, що видала довіреність - ОСОБА_4, народилася 09.09.1982 року, її паспорт серії КЕ 684146 від 30.11.1998 року. Зазначені обставини залишилися поза увагою судів першої та апеляційної інстанції при визнанні довіреності та договору купівлі-продажу недійсними. За таких підстав, представник відповідачки просив в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, що залучений до участі в справі за ініціативи суду, в судове засідання не зявився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином (а.с. 48). Причини неявки не повідомляв.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що автомобіль «Нісан» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2 з 27.08.2008р., належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія паспорту КК 016102, дата видачі 24.04.1998 року. 27.12.2012р., ОСОБА_2, від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.12.2012р., діяв ОСОБА_3, продала, а ОСОБА_1, придбала зазначений автомобіль та зареєструвала в УДАІ ГУ МВС України в Одеській області. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2014р., позов ОСОБА_2, до ОСОБА_1, було задоволено та:

визнано недійсним довіреність від 22.12.2012р., видану від імені ОСОБА_2, на імя ОСОБА_3;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 27.12.2012р., згідно до якого ОСОБА_2, від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.12.2012р., діяв ОСОБА_3, продала, а ОСОБА_1, придбала автомобіль;

- витребувано від ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2, автомобіль.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.11.2014р., рішення суду першої інстанції частково змінено, а саме рішення скасовано в частині витребування від ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2, автомобілю та в цій частині ухвалено нове рішення зобовязати ОСОБА_1, повернути ОСОБА_2, автомобіль «Нісан» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2; в решті рішення Приморського районного суду залишено без змін.

Зазначені обставини в силу частин першої та третьої ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В силу ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Виходячи із змісту зазначених норм права, слід дійти висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення грошової суми, сплаченої ОСОБА_1, на придбання автомобіля, в порядку реституції задоволенню не підлягає, оскільки реституція як наслідок недійсності правочину застосовується виключно між сторонами правочину, який визнано недійсним (Постанова ВСУ у справі №6-348/15цс). ОСОБА_2, не є строною правочину, який винано недійсним, оскільки вона не уповноважувала ОСОБА_3, на вчинення будь яких дій від її імені, в тому числі і на укладення договору купівлі-продажу належного їй автомобіля. Отже, на підставі недійсної довіреності у ОСОБА_2, не могли виникнути, змінитися або припинитися будь які права, в тому числі і на підставі договору купівлі-продажу укладеному від її імені. Вимога ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про застосування наслідків недійсності правочину (реституція) щодо стягнення коштів переданих за недійсним правочином, могла б бути заявлена у випадку відмови в позові про визнання довіреності недійсною, при таких обставинах ОСОБА_2, була б стороною недійсного правочину. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_2, не є стороною недійсного правочину, отже і не є належним відповідачем у справі, крім того, при встановлених обставинах, суд вважає, що позивачем обрано і невірний спосіб захисту порушеного права.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на рішення апеляційного суду Одеської області від 24.11.2014р., яким зроблено висновок про те що ОСОБА_5, є строною недійсного правочину, оскільки за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, преюдиційне значення мають обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, і доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд виходить із того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обовязків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви (п. 4 Постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р). Отже, суд не погоджується із висновком зробленим в справі, що розглядалася раніше (в частині висновку про те, що ОСОБА_2, є стороною недійсного правочину) з мотивів наведених вище.

Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо видачі довіреності іншою особою ОСОБА_4, яка народилася 09.09.1982 року, та яка має паспорт серії КЕ 684146 від 30.11.1998 року, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження такої обставини, не встановлена така обставина і раніше вирішеною справою.

З іншими вимогами та з інших підстав ОСОБА_1, до суду не зверталася.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: