АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/5629/15 Головуючий у 1 інстанції - Бартащук Л.П.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м.Київ

Колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року комунальне підприємство з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 і просило стягнути заборгованість по комунальним платежам по квартирі АДРЕСА_1 у сумі 11.897 грн.19 коп. за період з 2002 року по 01.01.2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги у сумі 9.435 грн.14 коп. з урахуванням трирічного строку позовної давності.

В поданій апеляційній скарзі КП з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник послався на невідповідність судового висновку вимогам чинного законодавства. Зокрема, послався на те, що, не сплативши комунальні послуги, відповідач тим самим безпідставно привласнила чуже майно, а том, в силу ст.ст.1212, 1213 ЦК України вона зобов»язана повернути це майно у грошовому виразі за весь час, за який було привласнене це майно.

При цьому, скаржник не оскаржив доводи суду в частині застосування строку позовної давності при нарахуванні заборгованості.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони, будучи повідомленими належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з"явились, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертались, у зв"язку з чим, суд розглядає неявку сторін безпричинною та, в силу ч.2 ст.305 ЦПК України, вважає за правомірне розглянути справу за їх відсутності на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Як слідує із матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 14.04.2014 року відмовлено комунальному підприємству з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва у видачі судового наказу на підставі п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, оскільки була встановлена наявність спору про право.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі позивача комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва.

Чотирикімнатна квартира №50 загальною площею 88,9 кв.м указаного будинку перебуває у власності відповідачки ОСОБА_1, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 6.12.1996 року приватизаційною службою ВАТ»Радикал».

На час виникнення спірних правовідносин відповідачка одна проживала та є зареєстрованою у спірній квартирі /а.с.6,7/.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Незважаючи на те, що сторони не підтвердили суду факт укладення письмового договору щодо надання комунальних послуг, між тим, із дій сторін слідує, що наявність таких договірних правовідносин простежується із дій учасників цих правовідносин, згідно яких позивач надає суду житлово-комунальні послуги, а відповідачка їх споживає і не заперечує щодо їх надання.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які відповідають особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в силу яких, Виконавець надає Споживачу комунальні послуги, а Споживач зобов»язаний їх оплатити, згідно із тарифами та строки, обумовлені сторонами, або визначені законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, у відповідності до вимог ст.18 Закону України, якою передбачене оформлення претензій споживачів до виконавців, ОСОБА_1 не було надіслано комунальному підприємству жодної претензії з приводу неякісного надання житлово-комунальних послуг.

Встановлено, що у спірний період з 01.01.2004 року по 01.01.2014 рік, відповідачка, проживаючи у квартирі АДРЕСА_1, постійно була забезпечена холодним, гарячим водопостачанням, водовідведенням, а також опаленням, та здійснювалось прибирання прилеглої до будинку території.

Відповідно до ст.162 ЦК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирою плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

А, згідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1, починаючи з 01.01.2004 року не сплачує комунальні платежі, за нею, станом на 01.01.2014 року виникла заборгованість, яка становить 11.897,19 грн.

Розрахунок заборгованості позивачем виконано правильно і відповідачкою не оскаржувався.

Між тим, відповідачка, не погоджуючись з загальною сумою заборгованості, звернулась до суду з заявою про застосування трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про застосування трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

У зв»язку з цим, судом першої інстанції правомірно заборгованість стягнуто за період лише з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року у сумі 9.435 грн.14 коп.

Розрахунок заборгованості судом виконаний правильно і в апеляційній скарзі скаржником не спростований. При цьому доводи скаржника стосовно застосування до спірних правовідносин ст.ст.1212,1213 ЦК України, на думку колегії суддів, є не коректним, оскільки указані норми на спірні правовідносини не поширюються.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м.Києва відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді