УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : Києво-Святошинська районна державна адміністрація Служба у справах дітей та сім'ї про встановлення часу спілкування з дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 11 вересня 2015 позовну заяву було залишено без руху. Так, судом акцентована увага позивача на необхідності приведення позову у відповідність до вимог ст. ст. 119-120 ЦПК України.

Позивач (ОСОБА_2) просила суд встановити час побачення (спілкування) ОСОБА_3 (відповідач) з донькою (ОСОБА_4).

Стаття 52 Конституції України передбачає, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною регулюються зокрема нормами Сімейного кодексу України, ст. ст. 151, 153, 157-159, яким передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той з батьків із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач зобов`язаний в позовній заяві, з якою він звертається до суду чітко викладати зміст своїх вимог, проте, як вбачається із позовної заяви, позивачем зазначено, що відповідач зловживає своїм правом спілкування з дитиною.

Так, зокрема, позивачем не зазначено доказів (або не наведено підстав для звільнення від доказування) на підтвердження того, що відповідач зловживає правом спілкування з дитиною, порушуючи інтереси дитини, зокрема не надано жодних доказів на підтвердження певних порушень.

Відтак позивач всупереч п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не виклав обставин на підставі яких можна прийти до висновку про те, яке саме право і чим саме порушено, оспорюване або не визнане.

Зміст позовної заяви не містить обставин, які обґрунтовують порушення, невизнання або оспорювання будь-якого цивільного права позивача. Є незрозумілим що саме зробив відповідач, чому це саме позивач вважає порушенням і чи має позивач за викладених обставин право звернення до суду із цим позовом. В чому полягає відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦК України порушене, невизнане або оспорювань право позивача.

Всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначив доказів на підтвердження кожної обставини на підтвердження своїх вимог. Процесуальний закон вимагає саме на цій стадії зазначити всі докази на підтвердження своїх вимог, представлення яких можливе вже на подальших етапах руху позовної заяви, зокрема, під час судового розгляду.

Проте, суд звернув увагу позивача на імперативні вимоги ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право звернутись до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, у разі його порушення, оспорювання або невизнання. В порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позовна заява не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. Положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов'язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Отже, суд приходить до висновку, що вищезазначені судом недоліки, в строк не були усунені, відтак позовна заява вважається неподаною і належить поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : Києво-Святошинська районна державна адміністрація Служба у справах дітей та сім'ї про встановлення часу спілкування з дитиною- визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення .

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк