Справа №: 398/952/14-ц
"05" січня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого - судді Петрової О.Ф.
при секретарі Сніжко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, де третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, є Державна реєстраційна служба України та ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності,-
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення а предмет іпотеки - нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом визнання на нього права власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27 березня 2008 р. між АКІБ «Укрсибанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір , а 6 лютого 2009 р. укладено додаткову угоду до цього договору щодо ідентифікації договору. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 28 900 доларів США і зобов'язався повернути його в строк до 27 березня 2023 р. або достроково зі сплатою 13,90 відсотків річних.
27 березня 2008 р. з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань з боку ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцю на праві власності. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.
27 жовтня 2009 р. АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк».
8 грудня 2011 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі цього договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки, у обсязі на умовах, що існували у первісного кредитора.
Позивач нарахував відповідачеві заборгованість на суму 44 666, 48 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 1 352 439, 17 грн., і складається із :
Відтак позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нежитлове приміщення та припинення права власності іпотекодавця, а також просить витребувати технічний паспорт та правовстановлюючі документи чи дублікати на предмет іпотеки.
В судовому засіданні представник позивача Глущенко С.В. підтримав позов в повному обсязі, зазначивши, що публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від 8 грудня 2011 р. Закон України «Про іпотеку» передбачає такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності на нього, і безпосередньо умовами кредитного договору передбачено визнання за іпотекодержателем такого права. Інформацією про те, чи стягнуто заборгованість з відповідача по кредитному договору, чи погашав він кредит з часу передачі прав вимоги, він не володіє. Банк попереджав відповідача про наслідки невиконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, про що свідчить копія поштового відправлення, однак чи отримав відповідач таке попередження , йому не відомо.
До розгляду судом справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучена ОСОБА_2 як співвласник предмету іпотеки, з письмової згоди якої майно передавалося в іпотеку.
Відповідач, треті особи та їх представники, належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засіданні на повторний виклик не з'явилися.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивача Глущенка С.В., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Суд встановив, що 27 березня 2008 р. між АКІБ «Укрсибанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір.
6 лютого 2009 р. між банком АКІБ «Укрсиббанк», який 27 жовтня 2009 року змінив назву на ПАТ «Уккрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до цього договору щодо ідентифікації договору.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 28 900 доларів США і зобов'язався повернути його в строк до 27 березня 2023 р. або достроково зі сплатою 13,90 відсотків річних.
27 березня 2008 р. з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань з боку ОСОБА_1 між останнім та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцю та його дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Остання дала письмову згоду на передачу майна в іпотеку.
Обтяження нерухомого майна було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.
8 грудня 2011 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.
Згідно акту прийому - передачі від 13 березня 2012 р. ПАТ «Укрсиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» документи щодо стягнення заборгованості з боржників і, зокрема, щодо ОСОБА_1
Відповідно до виписки по кредитному договору за період з 6 лютого 2009 р. по 17 січня 2012 р. за ОСОБА_1 рахується заборгованість на суму 26 977,16 дол. США.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна , що залишається у володінні заставодавця або третьої особи ( ч.1 ст. 575 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч.1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Згідно ч.2 статті 6 Закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.
При вирішенні цього спору суд враховує положення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України : сторони мають рівні права щодо подання доказів; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Разом з тим, позивач не надав доказів щодо підстав та розміру відступлення публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» права вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «Дельта Банк» відносно ОСОБА_1 (належно завірену копію витягу з реєстру боржників; витягу з реєстру заборгованостей - розміру суми, право вимоги на яку відступив первісний кредитор; детальний розрахунок заборгованості з зазначенням сум, які відповідач мав погашати щомісячно відповідно до встановленого графіку, та сум, які фактично сплачені; дати їх сплати; терміну прострочки), а обмежився лише випискою по кредитному договору за період з 6 лютого 2009 р. по 19 грудня 2011 р. та довідкою про стан заборгованості на 1 серпня 2013 р.
На час судового розгляду справи представник позивачка не підтвердив доказами, що розмір заборгованості відповідача не змінився.
Так само, приєднавши до позовної заяви копію договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 р. між публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»», позивач фактично долучив лише витяг з нього. Витяг не містить п.4.2, на виконання якого відбувалася передача документів щодо стягнення заборгованості з боржників.
Варто зазначити, що узгоджена вартість предмета іпотеки на суму 194 611 грн. встановлена на час укладення іпотечного договору - станом на 27 березня 2008 р.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності (ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).
Дані про оцінку предмета іпотеки на час розгляду справи відсутні.
Матеріали справи містять текст повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, адресоване ОСОБА_1, за вих. № 9124094 від 30 жовтня 2013 р., тоді як поштовий штемпель на списку згрупованих рекомендованих відправлень свідчить про те, що рекомендований лист ОСОБА_1 надіслано 5 липня 2013 р., тобто раніше ніж це повідомлення було складено. Який саме лист надіслано відповідачеві, і чи отримав він його, залишається невідомим.
В зв'язку з цим суд вважає, що позивач не надав доказів дотримання ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині належного попередження відповідача про виконання ним зобов'язань у не менш ніж 30-денний строк та звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Суд також звертає увагу на те, відповідно до п. 4.2 договору іпотеки від 27 березня 2008 р. звернення стягнення здійснюється на підставі:
4.2.1 рішення суду;
4.2.2. виконавчого напису нотаріуса;
4.2.3. позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»;
4.2.4. з інших, передбачених законодавством України, підстав.
Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю( п. 4.3 договору).
Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до п.5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5)
Згідно п.5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», як один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки при позасудовому врегулюванні.
Сторони до цього способу в позасудовому порядку не вдалися. Як роз'яснено в п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства ппри вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» віцд 30 березня 2012 р. № 5, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
Отже, з урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення жодної із позовних вимог.
В зв'язку із відмовою в задоволенні позову судові витрати позивачеві не компенсуються.
Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 214, 215, 224-226 ЦПК України, -
В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, де третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, є Державна реєстраційна служба України та ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на зазначене приміщення відмовити повністю.
Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд позивачем - протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а третіми особами, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя