У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, Державної реєстраційної служби України про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у

м. Києві (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві), Державної реєстраційної служби України про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня

2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, накладеного згідно з постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві серія АА № 890981 від 4 грудня 2003 року, зареєстрованого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 вказував на бездіяльність державного виконавця, порушення ним положень ст. 31, чч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого листа, виданого судом про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь житлово-будівельного кооперативу «Трикотажник-2» (далі - ЖБК «Трикотажник-2») заборгованості за спожиті комунальні послуги, що виразилось у нескасуванні державним виконавцем раніше накладеного арешту на квартиру. Вказуючи, що така бездіяльність державного виконавця перешкоджає йому зареєструвати право власності на частину квартири, яку він отримав у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, позивач просив скасувати арешт на вищевказану квартиру за судовим рішенням із посиланням при цьому на ст. 60, ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позов та звільняючи з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції з доводами ОСОБА_1 погодився.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі відсутній спір про право власності (користування) на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 і таке право відповідачі: ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, Державна реєстраційна служба України, не оспорюють, при цьому, відповідачі у справі не є ні стягувачем, ні боржником, отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, безпідставно застосувавши передбачений п. 1 ст. 2, ст. 16 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» спосіб захисту цивільного права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук