У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до закритого акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2005 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» (далі - ЗАТ «ФК «Чорноморець»), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Чорноморець» (далі - ПрАТ «ФК «Чорноморець»), Відкритого акціонерного товариства «Будівельна фірма», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма» (далі - ТОВ «Будівельна фірма») про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 1, т. 4) позивач ОСОБА_6 просила стягнути з ЗАТ «ФК «Чорноморець» в рахунок відшкодування матеріальних збитків 838 152,91 грн та моральну шкоду в розмірі 400 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в зв'язку із будівництвом дев'ятиповерхового будинку АДРЕСА_4 в м. Одесі погіршився санітарно-гігієнічний стан її квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності, внаслідок чого погіршився й стан її здоров'я. Діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду, яка виразилась у втраті товарної вартості її квартири, оскільки її квартира повністю втратила своє функціональне призначення та стала непридатною для постійного проживання. Крім того, позивач посилалась на те, що належна їй на праві власності квартира має односторонню орієнтацію, всі вікна виходять на південний фасад будинку. Після будівництва відповідачем нового будинку всі віконні пройми та балкони виходять на нього з відстанню між будинками близько 19 метрів в результаті чого в приміщенні квартири відсутнє природне освітлення, а також балкон втратив функцію стаціонарного захисного пристрою від сонця. Зазначає, що відповідач використовує територію під її вікнами для стоянки транспортних засобів, внаслідок чого у позивача немає можливості відчинити вікна для надходження свіжого повітря через газ, порохи та будівельні матеріали для будівництва. Всі вказані показники призвели до зниження вартості квартири, чим також завдано їй моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ЗАТ «ФК «Чорноморець» на користь ОСОБА_6 суму матеріальної шкоди в розмірі 838 152,91 грн. Стягнуто з ЗАТ «ФК «Чорноморець» на користь ОСОБА_6 суму моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ФК «Чорноморець» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог, зокрема, що будівництвом нового багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_4 в м. Одесі, проведеним з порушенням вимог ДБН та СНіП, порушені права позивача, які виразилися в погіршені санітарно-гігієнічного стану належної їй квартири, а саме: значно знизився рівень природного освітлення та інсоляції, зменшилась вартість квартири. Водночас, діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях, вимушених змінах у житті.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1993 року належить квартира АДРЕСА_2, яка розташована на 2-му поверсі 10-ти поверхового будинку ( а.с. 114-115 т.1).

Відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 03 листопада 2006 року (а.с. 92-94 т. 2) житловий будинок по АДРЕСА_4 в м. Одесі прийнято в експлуатацію.

Згідно листа санітарно-епідеміологічної станції Приморського району м. Одеси від 18 липня 2005 року за № 3-1/2771, норми природного освітлення квартири відповідачки не відповідають вимогам СНіП 11-4-79 «Природне та штучне освітлення». Коефіцієнт природного освітлення в житловій кімнаті становить - 0,03%, на кухні - 0,07% при нормативних вимогах - 0,3% (а.с. 57-58, 106-108 т. 1).

Відповідно до протоколу № 4 вимірювання освітлення від 23 січня 2008 року, складеному санітарно-епідеміологічною службою Одеської області коефіцієнт природного освітлення в житловій кімнаті площею 15,6 кв. м. становить - 0,03%, в житловій кімнаті площею 14 кв. м. становить - 0,05% при допустимому за нормативними вимогами коефіцієнті - 0,3% (а.с. 73-74 т. 3).

З висновку судової санітарно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19345 від 31 грудня 2010 року передбачено, що санітарно-гігієнічний стан квартири позивача погіршився в частині природнього освітлення та інсоляції (див. мат. цив. справи. Т.1 а.с.106: 108; 111:113; 116:118). Причинами погіршення санітарно-гігієнічного стану в частині природнього освітлення квартири позивача є будівництво багатоповерхового будинку АДРЕСА_4 в м. Одесі, яке не відповідає низці будівельних вимог, а саме: по ненаданню проектної документації та відповідних узгоджень - п.1.2 СНіП 3.03.01-87 «несучих та огороджувальних конструкцій», п.п. 1.1,1.2 ДБН А.З. 1-5-96 «організація будівельного виробництва», п.1.1 «положення про порядок надання дозволів на виконання будівельних робіт»; по відстані між існуючим жилим будинком АДРЕСА_1 та новобудовою по АДРЕСА_4 в м. Одесі - п.3.13 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»; по недотриманню вимог по природньому освітленню АДРЕСА_3 при розміщені новобудови в існуючій забудові п.3.10 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення». Матеріальний збиток власнику АДРЕСА_3 в результаті новобудови (без затвердженої проектно-кошторисної документації) житлового будинку АДРЕСА_5 оцінюється в суму 561 665 грн., що еквівалентно 70 561 доларів США (а.с. 178-184, 217-223, т.3).

Частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Пунктом 3.10 Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» передбачено, що при перебудові кварталів житлової забудови треба враховувати історико-архітектурну і містобудівну цінність кожного будинку і споруди (розділ 11). Для вибору етапів і прийомів реконструкції потрібна інвентаризація забудови (включаючи історико-архітектурну) з наступною оцінкою стану житлового фонду щодо історичної цінності і ступеня зносу. Житлову забудову, яка склалася, треба диференціювати за способами реконструкції будинків: регенерація з капітальним ремонтом, реставрацією або повним відновленням; регенерація з капітальним ремонтом і модернізацією; капітальний ремонт, поточний ремонт, поточний і косметичний ремонт; природне вибуття; знесення із заміною новим будівництвом тощо.

Відповідно до п. 3.13 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог, крім того, і від гаражів (додаток 3.1). Між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15 м, а заввишки в 4 поверхи і більше - 20 м, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків - не менше 15 м. При розміщенні 9-16-поверхових житлових будинків суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку приймається не меншою за висоту будинку, що зводиться. При різних вимогах (протипожежних, санітарно-гігієнічних та ін.) до мінімально допустимих відстаней між будинками і спорудами при проектуванні треба приймати величини, найбільші з них.

За змістом п. 10.30* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень», розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків (за винятком дитячих дошкільних установ, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів) повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2,5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня. В умовах забудови 9-поверховими будинками і більше допускається одноразова переривчастість інсоляції житлових приміщень за умови збільшення сумарної тривалості інсоляції протягом дня на 0,5 год. відповідно до кожної зони.

Згідно п 3.2 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», тривалість інсоляції, що відповідає ДБН 360, повинна бути забезпечена: в одно-, дво- і трикімнатних квартирах - не менше ніж в одній кімнаті; у чотири- і п'ятикімнатних - не менше ніж у двох кімнатах; у шести- і більше кімнатних - не менше ніж у трьох кімнатах; в одно-, двокімнатних квартирах для осіб похилого віку - не менше ніж в одній з житлових кімнат. У гуртожитках повинні інсолюватися не менше 60 % житлових кімнат.

Пунктом 3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» передбачено, що природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб похилого віку і сімей з інвалідами. Відношення площі світлових прорізів житлових кімнат і кухонь до площі підлоги цих приміщень повинно бути в межах від 1:5,5 до 1:8. Для мансардних поверхів зі світловими прорізами в площині похилих огороджувальних конструкцій - не менше 1:10. Уточнення геометричних параметрів світлових прорізів слід провадити на підставі розрахунку коефіцієнта природної освітленості згідно зі СНиП ІІ-4.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам в їх сукупності, не перевірив доводів позивача та чи спростовуються вони доводами відповідача, які саме позовні вимоги були заявлені в ході судового розгляду. Зокрема, приймаючи до уваги доводи позивача про заподіяння їй неправомірними діями відповідача майнової шкоди, яка виразилась у погіршені санітарно-гігієнічного стану належної їй квартири, значному зниженні рівня природного освітлення та інсоляції, внаслідок чого зменшилась вартість її квартири, не з'ясував належним чином в чому саме полягає завдана їй діями відповідача майнова шкода.

Обґрунтовуючи доведеність позовних вимог, суд першої інстанції здійснив посилання на висновки судової будівельно-технічної експертизи № 19345 від 31 грудня 2010 року (а.с. 217-223, т. 3), а саме, що санітарно-гігієнічний стан квартири позивача погіршився в частині природнього освітлення та інсоляції. Судом залишено поза увагою, положення п. 10.30* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень», якими передбачено, що розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2,5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня, натомість вказаний висновок зроблений 31 грудня 2010 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2008 року (а.с. 173-175 т. 1) перед експертом були поставлені питання чи погіршився санітарно-гігієнічний стан квартири позивача у зв'язку з будівництвом спірного дев'ятиповерхового будинку, якщо такі погіршення є, то в чому воно полягає, та яка вартість майнових збитків, спричинених позивачу в зв'язку з будівництвом дев'ятиповерхового будинку. Так, зі змісту згаданого висновку вбачається, що надаючи відповідь на перше та друге питання у висновку щодо наявності факту порушення рівня освітлення у квартирі позивача експерт послався на лист СЕС Приморського району м. Одеси № 3-1/2771 від 18 липня 2005 року (а.с. 58, т. 1), та підтвердження наявності факту порушення інсоляції квартири позивача, виходив із висновку будівельно-технічного експертного дослідження №155/2007 від 19 червня 2007 року, наданого СПД ОСОБА_7, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 21-27, т. 2), при цьому власні дослідження експерта щодо рівня освітлення та розрахунків тривалості інсоляції з урахуванням протилежної будівлі, у висновку відсутні.

Водночас, вирішуючи питання щодо вартості майнових збитків, спричинених позивачу, експерт в тексті висновку зазначив (а.с. 183, т. 3 ), що на даний час в Україні відсутні методики з визначення матеріальної шкоди, яка виникла внаслідок порушення природнього освітлення та інсоляції квартири, внаслідок нового будівництва багатоповерхових будинків в історичній частині міста, отже висновки останнього ґрунтуються лише на припущеннях, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Приймаючи до уваги розмір майнової шкоди, спричинений квартирі позивача в результаті нового будівництва (без затвердженої проектно-кошторисної документації) спірного будинку, визначений у згаданому вище висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19345 від 31 грудня 2010 року, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зауваження експерта, що квартира АДРЕСА_1, набула статусу нежитлової, в зв'язку з порушенням природнього її освітлення та інсоляції, залишивши поза увагою існування певного порядку переведення житлового приміщення у нежитлове в зв'язку з непридатністю для проживання в ньому.

Також в матеріалах справи міститься Протокол № 4 вимірювання освітлення в квартирі позивача, складений 23 січня 2008 року Державною санітарно-епідеміологічною службою Одеської області (а.с. 73-74), на який суд першої інстанції також послався як на доведеність позовних вимог, проте зазначений протокол не містить відповідних реквізитів та печатки органу, який його склав, натомість дані зазначені у його змісті аналогічні тим, що вказані в довідці № 3-1/2771 від 18 липня 2005 року, тобто ще до будівництва спірного будинку.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 03 листопада 2006 року (а.с. 92-94 т. 2), відповідно до якого житловий будинок по АДРЕСА_4 в м. Одесі прийнято в експлуатацію та з урахуванням зазначеного не з'ясовано, в чому саме полягає вина ПрАТ «ФК «Чорноморець» у спричиненні позивачу шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України, розмір збитків та причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою.

Суд першої інстанції, визначаючись із спричинення позивачу моральної шкоди зауважив, що надав оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнала позивач в зв'язку із завданою шкодою, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, не з'ясувавши належним чином, в чому саме полягає моральна шкода, яка завдана позивачу діями відповідача.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Із роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009 року вбачається, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Постановляючи ухвалу за результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо наявності завданої діями відповідача позивачу майнової та моральної шкоди, не взяв до уваги заявлене відповідачем, на підтвердження власної позиції, клопотання з приводу призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 81-89, т. 4), з переліком питань які не були предметом дослідження в ході судового розгляду, проте які мають суттєве значення для їх з'ясування. Апеляційний суд в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв належним чином проведенню експертизи, навпаки ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Одеської області від 05 листопада 2014 року (а.с. 179-182 т. 4) в задоволенні клопотання відповідача про призначення згаданої експертизи відмовив, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник