Справа № 639/3062/14-ц
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Управління Служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання частково недійсним договору про іпотечний кредит, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAH2G9 від 09.04.2008 в розмірі 207 793,18 грн., та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі.

03 вересня 2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги, вказавши в якості відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору №HAH2G9 від 09.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 185 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10.04.2018 року.

Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові (щомісячний платіж) кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 13.03.2014 року становить 207 793,18 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № HAH2G9, згідно з яким ОСОБА_1 передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодавця письмової згоди на такі дії.

На думку представника позивача реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням прав банку, оскільки іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію на відповідну реєстрацію.

Позивач зазначає, що його право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено діючим законодавством, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

26 листопада 2014 року судом було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1, в якій вона просила суд визнати недійсними п. 8.9 договору про іпотечний кредит, та п. 1.1 ст. 3, п. 2.4 Додаткової угоди №1 від 28.11.2012 року, та застосувати наслідки недійсності у вигляді реституції.

В обґрунтування вимог за зустрічними позовом ОСОБА_1 вказала, що умова п. 8.9 кредитного договору є несправедливою, оскільки дозволяє банку збільшувати процентну ставку за кредитом, що є непосильним для позичальника.

Умова п. 1.1 ст. 3 Додаткової угоди №1 до договору про іпотечний кредит є також завідомо непосильною та несправедливою для позичальника.

Пункт 2.4 Додаткової угоди №1 до договору про іпотечний кредит щодо збільшення строку позовної давності, на думку ОСОБА_1, є абсурдним, оскільки їй не було відомо, що строк позовної давності про стягнення пені встановлений у один рік.

На думку представника позивача за зустрічним позовом наведене є підставою для задоволення зустрічного позову.

Представник позивача, ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 02.12.2013 року, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Проти зустрічного позову заперечувала.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданнібуло встановлено, що 09 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № HAН2G9. (а.с. 9-11)

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 185 000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 185 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку на умовах, та в строки, визначені договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Позичальник у свою чергу зобов'язався щомісячно до 9 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтет ними платежами в сумі не менше 3 008,34 грн. (п. 2.4 договору)

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відсоткова ставка за користування кредитом, відповідно до умов договору, становить 15,00% річних.

Крім того, п. 8.9 кредитного договору передбачено, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої обставини, передбаченої цим пунктом.

При цьому, збільшення розміру відсоткової ставки має відбуватися шляхом повідомлення позичальника не пізніше ніж за 14 днів до дня зміни розміру відсоткової ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки. Новий розмір відсоткової ставки починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні кредитора до позичальника, без укладання сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Відповідач ОСОБА_1 у зустрічному позовізазначала, що позивачем в порушення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі - Закон № 661-VI), було протиправно збільшено процентну ставку за користування кредитом, а п. 8.9 кредитного договору є несправедливим, у зв'язку чим має бути визнаний недійсним.

З приводу даних вимог за зустрічним позовом суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

9 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не пом'якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

В даному випадку рішення банку про збільшення розміру процентів було прийнято 31.12.2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до абзацу 4 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни.

Судом також встановлено, що датою зміни розміру процентів за кредитним договором банком визначено 1 лютого 2009 року, та про таку зміну банк повідомив відповідача ОСОБА_1 рекомендованим листом ще на початку січня 2009 р., тобто до дати зміни розміру процентів. (а.с. 12,13)

Таким чином, встановивши, що банк прийняв рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором відповідно до умов договору й до набрання чинності Законом, яким встановлено заборону збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, та про це повідомив позивачку в передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» строк, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом в даній частині є необґрунтованими.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

В даному випадку рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято банком до набрання чинності Законом № 661-VІ, позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення), а тому норми чч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в рішеннях 6-149цс12, 6-38цс12.

Стосовно зустрічних позовних вимог про визнання недійсними п. 1.1 та п. 2.4 ст. 3 Додаткової угоди №1 до договору про іпотечний кредит суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що дана додаткова угода була укладена між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 28.11.2012 року. (а.с 110)

В даній угоди сторони вдруге змінили розмір відсоткової ставки за користування кредитом, та встановили її у розмірі 28,00% річних, а також встановили новий розмір щомісячного обов'язкового платежу (ануїтетний платіж).

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Даний договір підписаний сторонами, що свідчить про згоду ОСОБА_1 на зміну розміру відсоткової ставки за користування кредитом та зміну порядку погашення кредиту, а тому у суду відсутні підстави вважати, що зазначені умови договору про іпотечний кредит є несправедливими.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову та визнання п. 1.1, п. 2.4, та п. 8.9 договору про іпотечний кредит недійсними .

Так, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розділом 6 договору про іпотечний кредит встановлено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п. 1.1, 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного у п. 1.1, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. (п. 6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору про іпотечний кредит передбачено, що при порушенні будь-якого зобов'язання, передбачених п. 2.4, 6.2 даного договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн., за кожен день прострочення.

Крім того, п. 6.6 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків платежів по зобов'язанням більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми невиконаного зобов'язання.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, судом встановлено, що станом на 13.03.2014 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість, яка становить 207 793,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 153 743,49 грн., заборгованість за відсотками - 22 439,52 грн., пеня - 12 719,88 грн.; штраф - 18 890,29 грн. (а.с. 4-6)

В забезпечення виконання зобов'язаньпозичальника за кредитним договором, 09.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №HAН2G9, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 09.04.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №2680. (а.с. 14-15)

Відповідно до умов договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09.04.2008 року ОСОБА_7 приватним нотаріусом ХМНО.

Іпотечним договором було визначено вартість предмета іпотеки у розмірі 247 450,00 грн.

Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 09.04.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №2681. (а.с. 15)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 575 ЦК України іпотеку визначено, як окремий вид застави, тому до спірних відносин застосовуються також положення §6 глави 41 розділу І книги 5 ЦК України.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право заволодіти в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. якщо інше не встановлено договором.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

В рішенні вище було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 13.03.2014 року має заборгованість у сумі 207 793,18 грн.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Право позивача задовольнитисвої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку» та положеннями іпотечного договору.

Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.1.5, 3.2 договору іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань в цілому або в частині, а також в інших випадках, передбачених договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнень на предмет іпотеки здійснюється окрім іншого і за рішенням суду.

Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Відтак, судом встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем становить 207 793,18 грн., а вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 247 450,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач має право задовольнити свої вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 за рахунок предмета іпотеки, який належить їй на праві власності, в повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, процентів, та пені.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Так, виселенню з квартири підлягають всі мешканці, зареєстровані в ній, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. (а.с . 51)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовані відповідно до вимог діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача ОСОБА_1, з неї на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 20.03.2014 року у розмір 2 077,93 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 10, 11, 15, 16, 509, 526, 530, 549, 575, 589, 611, 627, 629, 653, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Управління Служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м., яка розташована за адресою: Харківська обл., АДРЕСА_1, яка належать на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №HAН2G9 від 09.04.2008 року в сумі 207 793,18 грн. (двісті сім тисяч сімсот дев'яносто три гривні 18 копійок), шляхом укладання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: Харківська обл., АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір з кожного окремо по 519,48 грн. (п'ятсот дев'ятнадцять гривень 48 копійок)

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання частково недійсним договору про іпотечний кредит - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович