АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/5666/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3652/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

25 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, Деснянський районний відділ головного управління державної міграційної служби м. Києва про виселення та зняття з реєстраційного обліку , -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з'ясовано обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір №ML-003/274/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60900,00 доларів США зі сплатою 13,99 % річних. Кредитний договір укладений строком до 20 листопада 2017 року. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно п. 1 частини № 1 Кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №РML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року., відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 24 лютого 2012 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк передав та відступив Фактору сукупність прав за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно.

Зазначив, що у порушення умов укладеного договору ОСОБА_3 свої зобов'язання вчасно не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв'язку з чим 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №3510, згідно з якого пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки.

27 серпня 2013 року за вищезазначеним виконавчим документом відкрито виконавче провадження №39488330. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було направлено запит на отримання довідки форма №3. згідно якої в квартирі зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_6, 1995 року народження, ОСОБА_4, 1997 року народження, ОСОБА_5, 2013 року народження. Зазначили, що неповнолітні діти були зареєстровані у іпотечній квартирі без дозволу Банку.

Враховуючи уточнену позовну заяву, просили суд виселити з квартири АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, зобов'язати Деснянський районний відділ головного управління державної міграційної служби м. Києва зняти з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Кредитний договір №ML-003/274/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60900,00 доларів США зі сплатою 13,99 % річних. Кредитний договір укладений строком до 20 листопада .2017 року. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно п. 1 частини № 1 Кредитного договору.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №РML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: зазначена вище квартира.

24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-003/274/2007 від 20 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

24 лютого 2012 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк передав та відступив Фактору сукупність прав за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно

В наслідок неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору від 20 листопада 2007 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість, на підставі якої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за №3510 від 07 червня 2013 року .

Згідно даного виконавчого напису нотаріусом пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що розташована за вищезазначеною квартирою.

27 серпня 2013 року на підставі виконавчого напису нотаріуса головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюком Р.В. відкрито виконавче провадження ВП № 39488330.

Як вбачається з копії довідки Форми №3 від 29 серпня 2013 року в квартирі, на яку нотаріусом пропонується звернути стягнення, ОСОБА_7 був зареєстрований 16 травня 2006 року, ОСОБА_3, 24 листопада 2009 року, ОСОБА_6, 24 листопада 2009 року, ОСОБА_4 24 листопада 2009 року, ОСОБА_10 22 листопада 2011 року, ОСОБА_5 26 лютого 2013 року.

Відповідно до постанови ВП №43845425 від 16 жовтня 2014 року головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Данилюка Р.В. вбачається, що виконавчий документ - виконавчий напис №3510 виданий 7 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, розташовану за зазначеною вище адресою, що належить на праві власності ОСОБА_3 повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ від 03 червня 2014 року - звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці не виявляється можливим.

За положенням ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

За законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для жилого будинку.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче правдження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про виселення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначав, що вимоги щодо виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки виконавчі дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно не проводяться, виконавчий лист повернуто стягувачеві.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання не перешкоджає його повторному пред'явленню, оскільки зазначене не має значення для вирішення даного спору про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується і на стадію виконання рішення чи виконавчого напису нотаріуса.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що зазначеним вище Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, оскільки, виходячи з правового аналізу Закону, протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді