Справа №2/489/1414/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 миколаївська державна нотаріальна контора, міський відділ реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила встановити факт батьківства померлого 24 червня 2014 р. ОСОБА_4 по відношенню до неї та внести відповідні зміни до актового запису про її народження

Вимоги обґрунтовані тим, що встановлення даного факту їй потрібно для оформлення спадщини після померлого, чому перешкоджає відсутність запису про батька ОСОБА_4 в свідоцтві про народження. Зазначає, що її матір та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, після визнання якого недійсним народилася вона, але батько визнавав її усе життя рідною донькою, утримував та підтримував родинний зв'язок.

В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги підтримали. Пояснили, що просять встановити саме факт батьківства, оскільки вимога про встановлення факту визнання батьківства у відповідності, як-то передбачено в Порядку введення в дію КпШС УРСР в разі її задоволення не буде підставою для внесення змін до актового запису про народження.

Відповідачка позов не визнала.

ОСОБА_3 державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника.

Міський відділ РАЦС свого представника або заяви з викладенням позиції суду до суду не направив.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

У відповідності до витягу з державного реєстру актів цивільного стану 01 вересня 1960 р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, який був визнаний недійсним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 1961 р. у звязку з не припиненням на час укладання цього шлюбу попереднього шлюбу ОСОБА_4.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану від 20 січня 2015 р. позивачка народилася 15 квітня 1962 р. у матері ОСОБА_5, відомості про батька в актовому записі про народження відсутні. У звязку із укладанням шлюбів позивачка змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_5 на Мельниченко, надалі на Дмитрук, і востаннє на ОСОБА_1.

Відповідачка ОСОБА_2, яка народилася 11 липня 1980 р., є донькою ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер 24 червня 2014 р.

За заявою ОСОБА_2 від 27 липня 2014 р. про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 Другою миколаївською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа (а.с.66-76).

10 грудня 2014 р. до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття за законом спадщини ОСОБА_4, який є її батьком .

За місцем проживання ОСОБА_4 на час його смерті, інших осіб зареєстровано не було.

Дані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2014 р. щодо сторін в даній справі, а тому доказуванню заново не підлягають.

Втім суд вважає, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту.

На час народження позивачки на території УРСР діяв Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР 1926 р. (далі Кодекс законів).

На підставі ст. 20 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 8 липня 1944 р. «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства і заснування ордена «Материнська слава» і медалі «Медаль материнства» Указом Президія Верховної Ради УРСР Указом від 15 вересня 1945 р. стаття 1 Кодексу законів була викладена в наступній редакції Взаємні права та обвязки дітей та батьків ґрунтуються на походженні дітей посвідченому відповідним записом в книгах запису актів громадянського стану. Відповідно до змісту ст. 2,3 цього Кодексу законів будь-який правовий зв'язок позашлюбної дитини з батьком був анульований.

Згідно ст. 2 закону СРСР від 27 червня 1968 р. «Про затвердження основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сімю», які були введені в дію з 01 жовтня 1968 р. було встановлено що правило передбачене ст.16 Основ про судовий порядок визнання батьком дитини особу, з яким матір не перебувала у шлюбі, застосовується до осіб, які народилися після введення в дію Основ.

У відповідності до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 р. «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» (далі КпШС) було передбачено, що КпШС застосовується до шлюбно-сімейних відносин, що виникли з 01 січня 1970 р. По шлюбно-сімейних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1970 р. КпШС застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу. У випадках, коли правила, які містяться в КпШС, раніше були встановлені Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім'ю, ці правила застосовуються з часу введення в дію відповідних правил Основ.

Статтею 7 Порядку введення в дію КпШС було передбачено, що у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 р. від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

Позивачка звернулася з вимогою про встановлення факту батьківства, яка була передбачена ст. 53 КпШС України, хоча належною була вимога про встановлення факту визнання батьківства (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду N 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Вимоги про встановлення факту батьківства та встановлення факту визнання батьківства є різними за суттю та підставами, а тому через неналежність способу захисту вимоги позивачки в цій частині задоволенню не підлягають. Як похідна не підлягає задоволенню й вимога про внесення змін до актового запису про народження позивачки.

Судові витрати позивачці згідно ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький