Справа № 366/2162/15-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/6229/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 46 23.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Іванківського міжрайонного управління юстиції, Залишанська сільська рада Поліського району Київської області, про визнання рішення органу місцевого самоврядування нечинним та припинення права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним: він є власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га. Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 Під час проведення процедури приватизації своєї земельної ділянки позивачу стало відомо, що у 2013 році відповідач набула права власності на суміжну земельну ділянку. При цьому під час підготовки технічної документації відповідачем не було погоджено з ним межі земельної ділянки. Рішенням Залишанської сільської ради Поліського району Київської області № 148-34-VІ від 12 листопада 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання держаного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_2; надано їй у власність земельну ділянку площею 0,25 га. Вважав, що виділення земельної ділянки ОСОБА_3 відбулось за рахунок його земельної ділянки, чим порушені його права як землекористувача. Зважаючи на наведене, просив суд припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку в АДРЕСА_2, та визнати нечинним рішення Залишанської сільської ради Поліського району Київської області від 12 листопада 2012 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 29 вересня 2015року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що спірними рішенням та державним актом порушено його права. Крім того вказує, що акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 містить недостовірні відомості, зокрема в ньому підроблений його підпис. За таких умов є усі підстави для задоволення його позовних вимог. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що особа в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином доведено наявності порушення з боку відповідача його прав в користуванні земельною ділянкою. З даними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надано не було. Так в ході розгляду справи позивачем не було надано жодного належного доказу з приводу того, що приватизована відповідачем земельна ділянка порушує його інтереси, зокрема порушує межу наявної в його користуванні ділянки. Надана до справи „ситуаційна схема АДРЕСА_1, АДРЕСА_2" не може вважатися належним доказом з цього приводу, оскільки дана „схема" жодним чином не завірена та не містить даних щодо того коли, ким та яким чином була складена, відтак не може вважатися документом в його загальному розумінні. Інших доказів з цього приводу представлено не було.

В ході розгляду справи сам позивач пояснив, що не має жодних документів в підтвердження того, де проходять межі його земельної ділянки, і чи накладаються на них межі ділянки відповідача. Не було це підтверджено й за допомогою відповідного експертного дослідження, хоча в ході розгляду справи судом роз'яснювалося позивачу його право на призначення такої експертизи. За таких умов твердження позивача щодо того, що приватизація сусідом (відповідачем) земельної ділянки будь-яким чином порушує права позивача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: М.В. Мережко

А.С.Сержанюк