Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності; за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_8, про визнання права власності; за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_8, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_9, поданою через представника ОСОБА_11, на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності. Посилався на те, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір № 1 про будівництво житлового будинку. Сторонами сумісними зусиллями було збудовано житловий будинок загальною площею 1907,3 кв. м по АДРЕСА_3. Однак на порушення умов договору про спільну діяльність відповідачі відмовилися від підписання акта розподілу площі, оскільки позивачем належним чином не виконувалися обов'язки за договором про будівництво будинку та не була оформлена у власність земельна ділянка. У квітні 2009 року позивач повторно направив відповідачам лист-вимогу про підписання розподілу площ на виконання умов договору про спільну діяльність.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та остаточно просив визнати за ним право власності на приміщення в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 216,7 кв. м, а саме: квартиру № 2 на 1-му поверсі площею 42,7 кв. м, квартиру № 27 на 5-му поверсі площею 42,7 кв. м, квартиру № 31 на 5-му поверсі площею 57,5 кв. м, нежитлове приміщення № 34 на 1-му поверсі площею 32,1 кв. м, нежитлове приміщення № 35 на 1-му поверсі площею 41,7 кв. м.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності. Посилався на те, що житловий будинок по АДРЕСА_3 загальною площею 1907,3 кв. м, фактично ним збудовано, оскільки ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6 належним чином не виконували свої зобов'язання.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності. Посилався на те, що фактично половина житлового будинку по АДРЕСА_3 загальною площею 1907,3 кв. м була збудована ним. Вважає, що необхідне коректування в розподілі площі будинку, пропозицію якого ним було направлено листом від 31 березня 2009 року. Він запропонував наступний розподіл площі: ОСОБА_6 - 50 %, ОСОБА_4 - 42 %, ОСОБА_5 - 8 %.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, залучено ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Так, ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру № 20 у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м та стягнення з відповідачів на свою користь судового збору у розмірі 3 654 грн.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_10, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру № 6 на 2-му поверсі у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 41,9 кв. м, житловою площею 16,9 кв. м.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_9 задоволено.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру № 20 у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 судовий збір у сумі 3 654 грн.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_10 задоволено.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на квартиру № 6 на 2-му поверсі у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 41,9 кв. м, житловою площею 16,9 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 судовий збір у сумі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання за ОСОБА_9 права власності на квартиру № 20 у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м, та стягнення на її користь судового збору, в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру № 20 у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру № 20 у будинку АДРЕСА_3, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м, та безпідставність позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_9 про визнання права власності на вказану квартиру.

При цьому на підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договір будівельного підряду не укладався, а ОСОБА_9 вартість будівництва не сплачувала.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, від імені якої діє представник ОСОБА_11, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова