Справа №: 343/2797/14-ц
Провадження №: 2/0343/48/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді - Монташевич С. М.,

секретаря - Менделяк А.І.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Прикарпатського управління бурових робіт про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Свої вимоги мотивував тим, що 09.12.2005 року його було прийнято на посаду вишко монтажника 4-го розряду ВМЦ (м. Долина) ВАТ "Укрнафта" Прикарпатське управління бурових робіт, 30.10.2014 року - звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. 30.10.2014 року на засіданні профкому йому стало відомо, що причинами його звільнення є прогул 28.10.2014 року та 3-х годинний прогул 29.10.2014 року. Того ж дня він отримав копію наказу про звільнення, копію витягу з протоколу Первинної профспілкової організації Прикарпатського УБР і трудову книжку. Вважає, що підстави звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки причини його невиходу на робоче місце 28-29 жовтня 2014 року є поважними та не можуть вважатися прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, так як він в ці дні перебував на території виробництва, а до робочого місця його не допустив начальник цеху. Звільнення вважає незаконним та безпідставним, тому відповідач зобов'язаний поновити його на посаді вишко монтажника 4-го розряду ВМЦ м. Долина та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задоволити. Представник позивача вказала, що 28.10.2014 року ОСОБА_1 перебував на дільниці свого робочого місця, перед обідом його було викликано в управління, де він представив лікарняні листи до 27.10.2014 року. 28-29.10.2014 року він з'ясосував питання правомірності їх видачі. Його було недопущено до робочого місця керівником, тому його відсутність не може розцінюватись як прогул. Більше того, на засіданні профкому до ОСОБА_1 було упереджене ставлення, яке склалося на підставі наданої керівництвом характеристики, хоча фактично за весь час його роботи до нього не було жодного зауваження, не складено жодного акту. Також позивач пояснив, що він 27.10.2014 року о 10.00 год. був у Росії на прийомі в лікаря хірурга, після чого через Білорусію приїхав у м. Долина і відразу відправився на роботу. 28.10.2014 року о 07.00 год. він прийшов в шиномонтажний цех, де згідно графіку мав приступити до виконання своїх функціональних обов'язків. На пункті пропуску були ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким він надав свої лікарняні. Близько 11.00-12.00 год. за вказікою начальства він відправився в УБР, де йому стало відомо, що надані ним лікарняні недійсні та запропонували написати заяву на звільнення за власним бажанням. Від написання заяви він відмовився і повернувся на виробництво, де в приміщенні для сторожа перебував протягом цілого дня. 29.10.2014 року о 07.00 год. він знову з'явився згідно графіку на роботу, однак начальник не дозволив йому пройти на його робоче місце і повідомив, що 30.10.2014 року він повинен з'явитися на засідання профкому. На засіданні профкому було дано згоду на його звільнення, після чого винесено наказ про звільнення його з роботи. Підставами для звільнення були прогул 28.10.2014 року та 3-х годинний прогул 29.10.2014 року. Звільнення вважає незаконним, тому просить поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що бригада, за якою закріплений ОСОБА_1 працює вахтовим методом. 27.10.2014 року почалася вахта на буровій № 318 в м. Долина. 27-28.10.2014 року позивач був відсутній на робочому місці, а появився на роботі 29.10.2014 року о 10.30 год., хоча робочий час починається з 07.00 год. Внаслідок відсутності ОСОБА_1 на роботі були зафіксовані 2 прогули, що підтверджується актами, табелями обліку робочого часу та протоколом профкому. Відсутність на роботі 27.10.2014 року вони не брали до уваги, оскільки працівник 29.10.2014 року надав довідку про перебування його в цей день на лікуванні в Російській Федерації. Про графік роботи працівники повідомляються завчасно, а тому ОСОБА_1 знав, коли у нього починається вахта. Після тривалої відсутності на роботі він представив довідки про своє лікування у Росії саме в ті періоди та дні, коли працювала на зміні його бригада. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово, коли бригада працювала на виїзді та всім завчасно куплялись квитки на проїзд, не виходив на роботу в день виїзду, завчасно не повідомивши про це, внаслідок чого проїзні документи на нього були зайво придбаними. Оскільки звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України було законним та підставним і проводилося з дотриманням відповідної процедури, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.12.2005 року працював на посаді вишко монтажника 4-го розряду у ВМЦ (м. Долина) ВАТ "Укрнафта" Прикарпатське управління бурових робіт.

Згідно графіку виходу на роботу працівників ВМЦ ВМБ № 6 працівники ланки А, в яку входив ОСОБА_1, та графіка працівника ВМБ-6 ОСОБА_1, останній повинен був вийти на роботу 27.10.2014 року о 07.00 год. до 19.00 год. (а.с. 27-31).

З службової записки від 29.10.2014 року вбачається, що начальник ВМЦ ОСОБА_3 повідомив начальника Прикарпатського УБР ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 28.10.2014 року з 07.00.год. по 19.00 год. та 29.10.2014 року з 07.00 год. по 10.30 год. був відсутній на робочому місці, не представивши належних документів (а.с. 21).

Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці свідчать акти від 28.10.2014 року, 29.10.2014 року, які складені комісією в складі начальника ВМЦ ОСОБА_3, виконроба ВМБ-6 ОСОБА_4, механіка ВМЦ ОСОБА_7, в яких вказано, що ОСОБА_1 28.10.2014 року з 07.00 год. по 19.00 год. та 29.10.2014 року з 07.00 год. по 10.30 год. не з'явився на роботу без поважних причин, не пред'явивши підтверджуючих документів своєї відсутності (а.с. 24, 23);

Як вбачається з табеля обліку використання робочого часу структурного підрозділу ВМЦ ВМБ-6 від 31.10.2014 року за звітний період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року ОСОБА_1 з 01.10.2014 року по 27.10.2014 року має неявку з нез'ясованих причин, 28-29.10.2014 року - прогули (а.с. 39).

З пояснювальної записки виконроба ВМБ-6 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв його, що він перебуває на лікарняному. В табелі за серпень, вересень проставляли ТН (тимчасова непрацездатність). 28.10.2014 року лікарняного листа або довідки останній не надав, тому був складений корегуючий табель, в якому вказано, що він відсутній з нез'ясованих причин (а.с. 26).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії із працівником у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Абзацом 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 встановлено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Акт від 29.10.2014 року, складений комісією в складі начальника ВМЦ ОСОБА_3, виконроба ВМБ-6 ОСОБА_4, механіка ВМЦ ОСОБА_7, свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення своєї відсутності на робочому місці 28.10.2014 року з 07.00.год. по 19.00 год. та 29.10.2014 року з 07.00 год. по 10.30 год. (а.с. 22).

У пояснювальній записці від 30.10.2014 року ОСОБА_1 вказує на те, що він повідомляв по телефону виконроба ОСОБА_4 про те, що він перебуває на лікарняному з 04.08.2014 року. В подальшому передзвонив та повідомив, що продовжує хворіти по 27.10.2014 року (а.с. 25).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 4 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

З повідомлення № 10-1676 від 29.10.2014 року вбачається, що адміністрація Прикарпатського УБР ПАТ "Укрнафта" в особі начальника управління ОСОБА_6 просить голову профспілкової організації Прикарпатського УБР ОСОБА_8 надати згоду на звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 (а.с. 20).

Про те, що позивач був звільнений з роботи за згодою профспілкового комітету свідчить витяг з протоколу № П-25 від 30.10.2014 року, з якого слідує, що первинна профспілкова організація Прикарпатського УБР надала згоду на звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП ОСОБА_1 (а.с. 10, 19, 50-51).

Свідок ОСОБА_3 в своїх поясненнях суду зазначив, що він є начальником ВМЦ Прикарпатського УБР. ОСОБА_1 працює у них в бригаді з червня 2014 року. Протягом цього часу він двічі брав безоплатну відпустку, з серпня 2014 року мав приступити до роботи, однак його майстер повідомив, що він перебуває на лікарняному. 27.10.2014 року він мав згідно графіка вийти на роботу, однак не з'явився та не надав підтверджуючих документів, які свідчать про поважність відсутності, тому вони склали про це відповідний акт. 28.10.2014 року вказана ситуація повторилась. Працівник з'явився тільки 29.10.2014 року приблизно о 10.45 год., представивши лікарняні. На підставі наданих медичних довідок акт від 27.10.2014 року вони знищили, оскільки на те число була довідка. Однак підтверджуючих документів чи пояснень про поважність причини відсутності на робочому місці за 28-29.10.2014 року не було надано. 28.10.2014 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі протягом цілого робочого дня, що він сам підтвердив на засіданні профспілки. Щодо посилань працівника, що він 29.10.2014 року о 07.00 год приступив до роботи, то вони є надуманими, оскільки якщо б він прибув зранку, з ним би повели відповідний інструктаж, який давав би йому змогу приступити до роботи, і допустили до роботи. Однак ОСОБА_1 з"явився в цех, а не за місцем виконнання роботи його бригадою, приблизно о 10.45 годин, про що був складений акт.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є головою первинної профспілкової організації Прикарпатського УБР. 30.10.2104 року на засіданні профспілки вирішувалося питання про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпАП України. Під час засідання було з'ясовано, що 28.10.2104 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі, що не заперечив останній, перепитавши чи можна його звільнити за 1 день відсутності на роботі. Порядок звільнення проходив з дотриманням відповідної процедури, було заслухано пояснення працівника та винесено питання про його звільненн на голосування. При прийнятті рішення бралося до уваги попередня робота і характеристика працівника, якого на засіданні характеризували з негативної сторони.

Свідок ОСОБА_10 суду вказав, що він є заступником начальника УБР, тому в його обов"язки входить в тому числі слідкувати за дисципліною працівників. 30.10.2014 року він брав участь у засіданні профкому Прикарпатського УБР, де розглядалося питання про звільнення ОСОБА_1 за прогул. Він проголосував за звільнення, тому що на засіданні сам працівник визнав, що його не було на роботі 28.10.2014 року. Крім того, було з'ясовано, що 29.10.2014 року ОСОБА_1 з"явився після 10 години у цех, а повинен був бути на об'єкті. Також, до уваги ним була взята негативна характеритика останнього, яка на засіданні була надана ОСОБА_3, безпосереднім начальником працівника.

Свідок ОСОБА_11, який є членом первинної профспілкової організації Прикарпатського УБР, в судовому засіданні пояснив, що брав участь в черговому засіданні профспілки, на якому розглядалося питання звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку з прогулом. На засіданні останній двічі ствердив, що 28.10.2014 року цілий день був відсутній на роботі, але не міг пояснити, де саме він перебував, за 29.10.2014 року вказав, що сидів у сторожовій будці.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які є членами первинної профспілкової організації Прикарпатського УБР та були присутні засіданні профспілки, на якому розглядалося питання звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку з прогулом, вказали, що працівник, відповідаючи на засіданні профкому на питання, сам ствердив, що 28.10.2104 року був відсутній на роботі, тому з врахуванням попередньої роботи працівника, відсутності поважних причин прогулу, було прийнято рішення про дачу згоди на звільнення останнього.

Характеристика № 01-4308 від 08.12.2014 року, надана ОСОБА_1, свідчить про те, що останній працював шиномонтажником 4-го розряду ВМЦ Прикарпатського УБР з грудня 2005 року. За час роботи у бригаді особливих якостей не виявив, зарекомендував себе як ненадійний, безініціативний, непрофесійний працівник. Неодноразово не повідомляв виконроба бригади завчасно про свою причину неявки на роботі або відсутність на робочому місці, а підтверджуючі документи своєї відсутності надавав із запізненням, чим ставив під загрозу своєчасне виконання виробничих завдань (а.с. 41).

Згідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до наказу № 172-к про припинення трудового договору від 30.10.2014 року ОСОБА_1, шиномонтажника 4-го розряду звільнено з роботи 30.10.2014 року за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11, 18). Працівник копію наказу отримав 30.10.2014 року, про що свідчить його підпис

Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні та підтвердив позивач, в день його звільнення йому було надано належним чином оформлену трудову крижку, про що свідчить світлокопія трудової книжки серії НОМЕР_1, заповненої 08.12.2005 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 30.10.2014 року звільнено з роботи за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 172-к від 30.10.2014 року (а.с. 12).

Позивач в позовній заяві вказував на те, що його присутність на роботі можуть підтвердити медпрацівники, які приїхали на виклик до травмованого працівника, однак в судовому засіданні вказав, що 28.10.2014 року медпрацівників не бачив. Відсутність медиків на території виробництва також підтвердилася наступними документами:

- відповіддю № 763/01-18 від 04.12.2014 року, в якій адміністрація КЗ "ІФОЦЕМД та МК" повідомила, що згідно даних архіватора мовлення "AMUR-18" та записів журналу реєстрації звернень "103" Долинського відділення ШМТ 28-29 жовтня 2014 року звернень про допомогу за адресою с. Княжолука, хутір Дебелівка, до працівників шиномонтажного цеху Прикарпатського УБР не надходило (а.с. 43);

- довідкою № 06-4266 від 03.12.2014 року, яка свідчить про те, що 28-29.10.2014 року екстрених повідомлень від лікувально-профілактичних закладів про звернення працівників Прикарпатського УБР щодо настання нещасного випадку на підприємство не надходило (а.с. 44).

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що йому не було відомо про місцезнаходження своєї бригади, оскільки представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що в телефонному режимі виконроб ВМБ-6 ОСОБА_4, з яким підтримував зв'язок ОСОБА_1, повідомляв про місцезнаходження бригати. Крім того, про місцезнаходження шиномонтажної бригади свідчать:

- довідка № 01-4246 від 02.12.2014 року, з якої вбачається, що шиномонтажна бригада № 6, в якій працював ОСОБА_1, з 06.08.2014 року по 14.11.2014 року працювала на буровій № 318 Долина, де знаходилося бригадне господарство та було робоче місце ОСОБА_1 (а.с. 45).;

- наказ № 81-к від 06.08.2014 року "Про комплектування вишкомонтажної бригади ВМЦ (м. Долина) виконавців робіт вишкодубування ОСОБА_4, ОСОБА_15." та додаток до нього "Кваліфікаційний склад і обученість вишкомонтажної бригади ВМЦ м. Долина виконавців робіт вишкодубування ОСОБА_4, ОСОБА_15." від 06.08.2014 року, згідно яких шиномонтажну бригаду ВМЦ, в тому числі ОСОБА_1, з 06.08.2014 року і до завершення робіт направлено на бурову № 318 (а.с. 46, 47-49).

Суд не приймає до уваги пояснення позивача про те, що його незаконно звільнено з роботи, оскільки він вчинив прогули з поважних причин, тому що начальник цеху ОСОБА_3 не допускав його до роботи, так як вони безпідставні та спростовуються поясненнями самого свідка ОСОБА_3, який вказав на те, що ОСОБА_1 взагалі не було на роботі 28.10.2014 року. Більше того, саме ОСОБА_3 склав вищеописану службову записку про відсутність позивача на роботі.

Не заслуговують уваги і посилання ОСОБА_1 на те, що 28-29.10.2014 року він не залишав місцезнаходження підприємства, тому не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки з показань свідків та з вищевказаного протоколу первинної профспілкової організації вбачається, що ОСОБА_1 28.10.2014 року не був присутній на роботі. Крім того, ним не було надано жодного доказу, який підтверджує те, що він з'явився на роботі 29.10.2014 року о 07.00 год. та що був присутній на території підприємства 28.10.2014 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 09.12.2005 року працював на посаді вишко монтажника 4-го розряду ВМЦ (м. Долина) ВАТ "Укрнафта" Прикарпатське управління бурових робіт. У зв'язку з прогулом 28.10.2014 року та 3-х годинним прогулом 29.10.2104 року його 30.10.2014 року було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Процедура звільнення позивача із займаної посади проводилася згідно з чинним законодавством, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами та поясненнями свідків. Були вжиті всі необхідні заходи щодо з'ясування причин відсутності працівника, була складена доповідка записка, акти про відсутність на роботі. Працівнику була надана можливість надати пояснення щодо причин відсутності на роботі та вживались заходи з метою встановлення паважних причин прогулу. Керівник підприємства подав до профспілкової організації обгрунтоване подання про розірвання трудового договору з працівником, яке було нею розглянуто та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Подання керівника розглядалося в присутності працівника. У день звільнення йому було видано належним чином оформлену трудову книжку, витяг з протоколу первинної профспілкової організації Прикарпатського УБР та засвідчену в установленому порядку копію наказу про звільнення. Враховуючи те, що були виявлені прогули працівника без поважних причин, за що останнього в передбаченому законом порядку було звільнено, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині безпідставний і не підлягає до задоволення.

Не підлягають задоволенню і решта позовних вимог - про зобов'язання відповідача виплати грошової компенсації за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються виключно на задоволенні позову в частині поновлення на роботі.

На підставі викладеного, ст.ст. 36, 40, 43, 147, 149 Кодексу законів про працю України, керуючись ст.ст. 213-215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

РIШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Прикарпатського управління бурових робіт про поновлення на роботі відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Зміст повного рішення суду виготовлено 19.02.2015 року.

Суддя: