Справа № 370/2740/14 Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/1490/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 58 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 квітня 2006 року із нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3, 1996 року народження, та ОСОБА_7, 2003 року народження, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. До матеріалів виконавчого провадження ним було надано затверджену судом мирову угоду від 12 грудня 2007 року, відповідно до якої ОСОБА_2 відмовилася від аліментів на утримання сина ОСОБА_3. 06 листопада 2013 року він звернувся до ВДВС Макарівського районного управління юстиції з проханням закінчити виконавче провадження у зв'язку з постановленням Макарівським районним судом Київської області ухвали від 12 грудня 2007 року. Незважаючи на наявність мирової угоди, з нього стягується заборгованість по аліментам і на сина ОСОБА_3. Вважав, що дії старшого державного виконавця Гусейнова І.Е. суперечать ухвалі Макарівського районного суду від 12 грудня 2007 року та ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження». Просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції ОСОБА_4 неправомірною щодо відмови у закінченні виконавчого провадження за виконавчим листом від 10 квітня 2006 року і зобов'язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження, за яким з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 1996 року народження, та ОСОБА_7, 2003 року народження, скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення та зняти арешт, накладений на майно боржника; визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Макарівського районного управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними щодо нарахування заборгованості по аліментам за виконавчим листом з 01 квітня 2008 року по 30 вересня 2014 року; зупинити виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року скаргу задоволено частково, визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Макарівського районного управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними щодо нарахування заборгованості по аліментам з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року за виконавчим листом № 2-342 від 10 квітня 2006 року, виданим Макарівським районним судом Київської області і виконавчим провадженням № 238/4-2013, в задоволенні інших вимог відмовлено.

Заявник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року в частині відмови визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною щодо відмови у закінченні виконавчого провадження і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином для вирішення питання обґрунтованості скарги суд повинен встановити, чи дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і чи не порушують ці дії права заявника.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу на дії державного виконавця, прийшов до висновку, що старший державний виконавець повинен був врахувати вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а також припинити нарахування аліментів на утримання ОСОБА_5 після досягнення ним повноліття 24 лютого 2014 року, а тому його дії слід визнати неправомірними щодо нарахування заборгованості по аліментам з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року за виконавчим листом № 2-342 від 10 квітня 2006 року.

В даній частині ухвала суду сторонами не оскаржена, і тому в силу вимог ст. 303 ЦПК України колегія суддів законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що виконавче провадження не підлягає закінченню, оскільки мирова угода укладена між сторонами не на стадії виконання судового рішення, а при розгляді іншого цивільного спору; передбачені законом підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 квітня 2006 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на дитину, починаючи з 15 березня 2006 року і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12 грудня 2007 року, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про припинення права на аліменти та їх стягнення, згідно якої ОСОБА_1 зобов'язується провести реєстрацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за своїм місцем постійного проживання, тобто у АДРЕСА_1, ОСОБА_6 зобов'язується визнати позов та не претендувати на аліменти та можливість їх стягнення з ОСОБА_1, які той сплачував на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з дня винесення даного рішення по цивільній справі.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 17 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2014 року, роз'яснено ВДВС Макарівського районного управління юстиції Київської області порядок стягнення аліментів після укладення мирової угоди, а саме що стягнення аліментів необхідно проводити відповідно до виконавчого листа № 2-342 від 10 квітня 2006 року без урахування мирової угоди сторін.

Листом ВДВС Макарівського районного управління юстиції від 20 жовтня 2014 року № 5234 повідомлено ОСОБА_1, що 06 жовтня 2014 року згідно заяв стягувача здійснено перерахунок заборгованості аліментів з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2014 року, та виведена заборгованість, яка станом на 30 вересня 2014 року становить 10742,80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави закінчення виконавчого провадження, серед яких зокрема визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Порядок визнання таких угод передбачений ст. 372 ЦПК України, за змістом даної норми мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Суд першої інстанції, проаналізувавши наведені вимоги закону, дійшов правильного висновку, що мирова угода в розумінні ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» має бути укладена саме на стадії виконання судового рішення, в цьому ж самому провадженні, за участі державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги, що ухвала Макарівського районного суду від 12 грудня 2007 року має силу виконавчого документа і виконувалась ВДВС Макарівського районного управління юстиції, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою старшого державного виконавця від 29 грудня 2014 року ВП № 4821988 встановлено, що згідно заяви стягувача від 26 грудня 2014 року виконавчий документ по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини повернено стягувачеві ОСОБА_6, заборгованість по аліментах відсутня. На підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачеві, припинено чинність арешту коштів боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 28).

З огляду на викладене дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, відтак суд першої інстанції правомірно постановив ухвалу про відмову в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця і зупинення виконавчого провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не зважив на обставини, викладені в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року, оскільки у вказаній ухвалі колегія суддів, перевіряючи ухвалу суду першої інстанції, звернула увагу на те, що районний суд 24 березня 2014 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця вирішив справу на підставі норм ЦПК України і не звернув уваги на те, що заявник обґрунтовував свої вимоги на підставі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», не надав цьому факту належної оцінки, чи підлягає ця норма застосуванню. Крім того, зазначені апелянтом обставини будь-яким чином висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.