АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1479/15 Справа № 200/2853/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Кочкової Н.О., Повєткіна В.В.

при секретарі -Левцунові І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.1995 року.

18 листопада 1998 року між позивачем та відповідачем укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар жилий будинок АДРЕСА_1 з відповідними побутовими та господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, розміром 481 кв.м. Вказаний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 5069. На підставі вказаного договору дарування право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за відповідачем.

Шлюбні відносини між сторонами припинені в 2013 році, позивач з сином проживають у спірному будинку за вказаною адресою. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2013 року з відповідачки на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 400 грн. щомісячно, до його повноліття, між сторонами існує спір щодо користування спірним будинком.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягає розподілу як спільне майно подружжя. Договір дарування спірного будинку неоспорений.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 22, 24, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, п.2 ч.І ст.57 СК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки спірний будинок, на теперішній час, є власністю лише відповідача, а тому не підлягає розподілу як спільне майно подружжя.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що судом не враховано знаходження неповнолітнього сина на його утримання, з яким він проживає у спірному будинку, сплачує за будинок та ремонтує, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову, оскільки, в даному випадку, вони не є суттєвими для вирішення цього спору.

Посилання апелянта на те, що відповідач не проживає в спірному будинку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідач, як власник спірного будинку, відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, і на зміст права власності не впливає його місце проживання та місцезнаходження майна.

Доводи апелянта, що, в даному випадку, спірний будинок може бути визнаний спільною сумісною власністю, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки такі вимоги не заявлені, договір дарування не оспорений, та не визнаний недійсним.

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Справа судом 1-ї інстанції розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: