Справа №2-504/11
пр.№ 2-з/464/20/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

при секретарі Троцюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивач звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому зазначав, що провадження у даній справі зупинено у зв'язку з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Проте, відповідач всіляко затягує розгляд вказаної справи, навмисно не виконує зобов'язання за кредитним договором, є недобросовісним боржником, оскільки ухиляється від виконання грошових зобов'язань, має намір здійснити відчуження належного йому майна з метою уникнення від виконання своїх зобов'язань та взагалі планує покинути територію України, що зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому у випадку задоволення позову. З урахуванням наведеного, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно та обмеження відповідача у праві виїзду за межі України шляхом відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб які беруть участь у справі.

З матеріалів позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З заяви про забезпечення позову не вбачається підстав, з яких позивач дійшов висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі та настання для нього незворотних негативних наслідків, а також не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок в'їзду з України і виїзду в Україну» громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок в їзду з України і виїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 Закону України «Про порядок в'їзду з України і виїзду в Україну» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

В порядку забезпечення позову суд вправі здійснити тимчасове затримання або вилучення паспорта, а не тимчасово обмежити виїзд за межі України.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з заявою щодо встановлення тимчасового обмеження відповідача в праві виїзду за кордон, всупереч вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України не надає відомостей, необхідних для виконання можливого забезпечення позову. Так, заявником не надано інформацію щодо наявного у відповідача паспорту для виїзду за кордон, який дає йому право виїзду за кордон. Вилучення паспорта громадянина України, який не затриманий в порядку кримінального переслідування, є порушенням його конституційних прав.

Крім того, обмеження, встановлені ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», можливі при ухиленні громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а з поданих матеріалів та цивільного позову вбачається, що відповідач не виконує зобов'язання за договором, а не ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагає чинне законодавство.

Тому суд не може обмежити відповідача у праві пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, які йому гарантовано Конституцією України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідності відмови у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо її було постановлено без участі особи, яка її оскаржує - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова.

Суддя: