Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2258/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Фомічов С. Є.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Дуковського О.Л.

Карпенка О.Л.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначали , що 20 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № МL-К00/090/2008. 30 січня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-К00/090/2008 від 20 червня 2008 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3. Згідно зазначеного кредитного договору останній отримав кредит на суму 77 400,00 доларів США на споживчі цілі та зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом, але у будь-якому разі повернути суму кредиту у строк до 19 червня 2023 року.

Даний кредитний договір забезпечено договором іпотеки від 20 червня 2008 року укладений між Банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, відповідно до умов якого Іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 125,0 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, даний кредитний договір забезпечений порукою ОСОБА_4 згідно договору поруки від 20 червня 2008 року.

Боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на суму 74183,23 дол. США, що станом на 02 березня 2015 року по курсу НБУ (26,8581) еквівалентно 1992420,60 грн. та заборгованості по штрафним санкціям (пені) в розмірі - 28671,26 грн.

За таких обставин просив суд, стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2015 року даний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 74183,23 дол. США, що станом на 03 липня 2015 року по курсу НБУ за 100 дол. США складає 2101,1609 грн., еквівалентно 1558709,02 грн. та заборгованості по штрафним санкціям (пені) в розмірі - 28671,26 грн. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ставиться питання про скасування судового рішення, в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як на думку позивача, суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а тому дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Просили рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із судовою повісткою і копією апеляційної скарги, причину неявки не повідомили. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна, тобто фактично відбудеться подвійне стягнення заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № МL-К00/090/2008, згідно якого він отримав у кредит 77400 дол. США на споживчі цілі, з оплатою за користування кредитом по процентній ставці - 5,49 % річних та поверненням кредиту до 19 червня 2023 року.

30 січня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-К00/090/2008 від 20 червня 2008 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № МL-К00/090/2008 від 20 червня 2008 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту 20 червня 2008 року між ОСОБА_4 та АТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-К00/090/2008/2 відповідно до п.п. 1, 2 з відповідними підпунктами, п. 3.1. якого ОСОБА_4 зобов'язується відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

В цей же день - 20 червня 2008 року був укладений іпотечний договір між банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 125,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предметом іпотеки забезпечено всі зобов'язання ОСОБА_3 перед іпотекодержателем по сплаті останньому буд-яких сум, що виникають згідно з положенням кредитного договору, який забезпечений іпотекою, згідно з договором іпотеки.

ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12 березня 2014 року за наданим позивачем розрахунком має заборгованість перед Банком, яка складає: залишок заборгованості за кредитом - 67376,55 дол. США; сума відсотків - відсотки за користування кредитом - 6806,68 дол. США; сума пені за прострочення зобов'язань - 28671,26 дол. США. Загальна сума простроченої заборгованості 74183,23 дол. США (що станом на 03 липня 2015 року по курсу НБУ еквівалентно 1558709,02 грн.).

Згідно п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Відповідно до п.п. 1.5.1., 1.9. кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачене договором. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем, або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором або умов договору іпотеки та договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абзац перший частина перша статті 530 ЦК України).

Проте, позичальник почав порушувати свої зобов'язання щодо строків повернення кредиту та сплати процентів за його використання.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (абзац перший частина перша статті 611 ЦК України).

Кредитором було надано позичальнику кредит у розмірі 77400 дол. США, на момент звернення до суду з позовом залишилась не погашеною сума за тілом кредиту у розмірі 67376,55 дол. США. Крім того, внаслідок прострочення повернення кредиту, банком відповідно до умов договору кредиту було нараховано штрафні санкції, а саме: 6806,68 дол. США - сума відсотків - відсотки за користування кредитом, 28671,26 дол. США - сума пені за прострочення зобов'язань, 28671,26 дол. США - сума пені за прострочення зобов'язань, що разом складає 74183,23 дол. США.

Відповідні досудові вимоги були направленні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 25 червня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» , з дотриманням вимог цього Закону.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що є необґрунтованою вимога про звернення стягнення одночасно зі стягненням суми боргу.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий не ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема як розяснено в п.42 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Таким чином, оскільки в даному випадку особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця, то допускається одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки зі стягнення суми боргу.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому колегія суддів констатує, що приписи ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на дані правовідносини, оскільки предмет іпотеки не є місцем постійного проживання боржника чи майнового поручителя.

Зазначене свідчить про наявність підстав для задоволення позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до розяснень наданих у п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

З врахуванням вказаних вимог Закону, роз'яснень про його застосування, обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як Банк кредитор та іпотекодержатель в одній особі має право як на звернення стягнення на предмет іпотеки так і на стягнення заборгованості з позичальника, оскільки особа позичальника ОСОБА_3 є відмінною від особи іпотекодавця майнового поручителя ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У даній справі предметом позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є стягнення заборгованості за кредитним договором, а до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не оскаржується, а тому і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даної вимоги.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-К00/090/2008 від 20 червня 2008 року в сумі 74183,23 дол. США, що станом на 03.07.2015 року по курсу НБУ еквівалентно 1558709,02 грн. звернути стягнення на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 125,0 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, за початковою ціною предмету іпотеки встановленому в розмірі 143 833 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді