Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі Губарик К.А.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення банківського вкладу та відшкодування упущеної вигоди за апеляційною скаргою відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

12 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення банківського вкладу та відшкодування упущеної вигоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 08.09.2014 року було укладено договір банківського вкладу(депозиту) «НВУ Щомісячний» № 841718/2014, відповідно до умов якого він розмістив у банку вклад в національній валюті в розмірі 14000 грн. до 08.10.2015 року, а також відкрито рахунок «для виплат» № 510 від 08.09.2014 року. Згідно умов договору передбачається дострокове закриття вкладу через кожний повний місяць без втрати процентів і без сплати комісії. У звязку з цим позивач звертався до відповідача з усною вимогою про повернення вкладу 09.10.2014 року та 09.11.2014 року. Однак ПАТ «ВіЕйБі Банк» не виконав умов договору, а тому просив стягнути з відповідача в його користь 14000 грн. банківського вкладу, 765,20 грн. упущеної вигоди, 109,31 грн. - 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 14000 грн. за договором банківського вкладу, 765,20 коп. упущеної вигоди, 3% річних в розмірі 109,31 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року заяву відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 просить заочне рішення в даній справі скасувати, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що банком не виконано зобовязання за договором банківського вкладу.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2014 року позивач ОСОБА_1 уклав із відповідачем договір банківського вкладу(депозиту) «НВУ Щомісячний» № 841718/2014, відповідно до умов якого він розмістив у банку строковий вклад на умовах депозитного продукту «НВУ Щомісячний» в національній валюті України на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів, із відкриттям для вкладника вкладного рахунку № 245, із сумою початкового вкладу 14000 грн.(а.с.2). В той же день між банком та позивачем було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 510(а.с.3). В п. 1.6. договору передбачено можливість дострокового закриття вкладу через кожний повний місяць без втрати процентів і без сплати комісії. Із пояснень позивача встановлено, що останній 09.10.2014 року звертався до відповідача з вимогою про дострокове повернення вкладу, однак відповідач вказану вимогу не виконав.

Покликання апелянта на те, що грошові кошти за даним договором банківського вкладу не були внесені на рахунок і позивачем не доведено належними доказами внесення грошових коштів за цим договором є безпідставними та спростовуються наступним.

Так, рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення банківського вкладу та стягнення трьох відсотків річних встановлено, що позивач банківський вклад в розмірі 14000 грн. повторно передав в користування банку на підставі договору банківського вкладу «НВУ Щомісячний» № 841718/2014 від 08.09.2014 року, за яким право вимоги про повернення вкладу на час розгляду справи в суді не наступило.

Ці обставини відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються.

Крім того, не підтверджує відсутність коштів на вкладному рахунку на імя ОСОБА_1 за укладеним договором банківського вкладу надана банком виписка по особових рахунках за період з 07.07.2014 року по 12.03.2015 року, оскільки відображає рух коштів за період з 07.07.2014 року по 31.08.2014 року відповідно до договору від 07.07.2014 року № 818882/2014, депозитний рахунок 01287, однак предметом позову є договір банківського вкладу від 08.09.2014 року № 841718/2014, рахунок №45.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 згідно з яким у ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 21 листопада 2014 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Національним банком України з 19.03.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу(вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку(строковий вклад( ч.1 ст.1060 ЦК України)

Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює такі правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 6 статті 36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Отже, оскільки в ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та 20 березня 2015 року Національним банком України відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно з цього часу банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на імя ОСОБА_1

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що з 21 листопада 2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, на що також покликався в позовній заяві ОСОБА_1, та дійшов передчасного висновку про стягнення коштів з відповідача в користь позивача за договором банківського вкладу строк дії якого не закінчився, оскільки не врахував порядок виплати коштів вкладнику в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, а також не зясував чи включено позивача до переліку вкладників для отримання відшкодування з вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми.

З врахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині повернення банківського вкладу у звязку з чим і не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобовязання.

Разом з тим рішення суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача упущеної вигоди в розмірі 765,20 грн. на підставі ст. 22 ЦК України не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене(упущена вигода).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки(дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування упущеної вигоди позивач зазначав, що при вчасному отриманні коштів з депозитного рахунку він міг би розмістити ці кошти в іншому банку з можливістю отримання процентів за вкладом.

При цьому суд не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів заподіяння позивачеві таких збитків, наміру позивача зробити вклад саме цих коштів у інший банк і того, що неповернення відповідачем суми вкладу позбавило позивача права на розміщення коштів у іншому банку та отримання реальної можливості одержати доходи за рахунок цих коштів.

У порушення ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції, помилково ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди, виходячи із припущення, не обґрунтував в мотивувальній частині рішення у звязку з чим прийшов до такого висновку.

Покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за нездійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобов'язань.

Тому підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з допущеними судом першої інстанції порушеннями вищенаведених норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення банківського вкладу та відшкодування упущеної вигоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді