Провадження № 2-320/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що у власності відповідача перебувала мала архітектурна форма, розташована по АДРЕСА_1. На початку 2014 року вказаний МАФ зі свого місця зник. Маючи намір збудувати для власних потреб МАФ, позивач на базі будівництва МАФів по АДРЕСА_2 виявив належний відповідачу МАФ, який знаходився у розібраному вигляді. Ним було укладено усний договір з працівниками бази щодо відновлення вказаного МАФу. Після його відновлення позивач перевіз МАФ на місце його постійного розташування по АДРЕСА_1 та здійснював у ньому свою підприємницьку діяльність. Але в подальшому від працівників бази позивачу стало відомо про те, що відповідач має намір повернути свій МАФ. Оскільки ним було вкладено у відновлення МАФу значні кошти, він вважає, що у нього виникло право власності на вказаний МАФ. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на малу архітектурну форму, розташовану по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що в його власності перебував МАФ, розташований по АДРЕСА_1. На початку 2014 року він забрав вказаний МАФ з місця постійного розташування та відвіз на базу виготовлення МАФів для проведення відновлювального ремонту. Через деякий час від працівників бази він дізнався, що відповідач забрав вказаний МАФ. Оскільки переговори з приводу повернення МАФу не призвели до позитивних результатів, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на малу архітектурну форму, розташовану по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, а також заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, а також повністю підтримав зустрічні позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірною спорудою для сторін є мала архітектурна форма.

Відповідачу ОСОБА_2, як фізичній особі-підприємцю, 16.04.2013 року була видана Довідка Департаменту промисловості та розвитку підприємництва (а.с.22) про функціональне призначення тимчасової споруди, а саме тимчасової споруди, торговельною площею 20, 0 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1.

18.08.2011 року на замовлення ФОП ОСОБА_2 ТОВ "Київ Сіті Девелопмент" був виготовлений Паспорт прив"язки тимчасової споруди № 02-2154-11 на тимчасове розміщення павільйону по АДРЕСА_1, площею 28, 0 кв.м., розміром 7х4 м (а.с.23-33).

На початку 2014 року відповідач ОСОБА_2 перевіз вказаний МАФ з місця постійного розташування на базу з виготовлення МАФів по АДРЕСА_2 для проведення відновлювального ремонту, що підтверджується поясненнями сторін та свідка по справі ОСОБА_4

В подальшому позивачем був укладений усний договір з працівниками бази щодо проведення відновлювального ремонту МАФу, який привіз ОСОБА_2 Вказаний ремонт був проведений і позивач ОСОБА_1 в подальшому даний МАФ перевіз і встановив за його першим місцем розташування по АДРЕСА_1, де почав здійснювати свою підприємницьку діяльність.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на вказаний МАФ, зважаючи на те, що він вклав значну суму коштів на його відновлення, а тому вважає, що набув на нього право власності.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 вказує про те, що цей МАФ належить йому, а тому саме за ним повинно бути визнано право власності на вказаний МАФ.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Частиною 2 статті 332 ЦК України визначено, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов"язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість.

Пунктом 4 вказаної вище Постанови Пленуму передбачено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін. Разом із тим, якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем (частина третя статті 660 ЦК).

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для задоволення позовів немає, оскільки позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодних належних доказів того, що саме він вчинив будь-які дії щодо відновлення МАФУ, не довів, що цей МАФ належав саме відповідачу ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних належних доказів того, що оспорювана сторонами тимчасова споруда перебувала у його власності (згідно вимог діючого законодавства), а також той факт, що МАФ вибув з його користування. Крім того, сторонами по справі не надано жодних доказів того, що саме цей оспорюваний МАФ перебував за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлені судом обставини та проаналізовані судом вимоги діючого законодавства не дають суду підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки при розгляді справи не було встановлено правомірності набуття сторонами права власності на вказаний МАФ, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 182, 317, 319, 328, 331, 332, 376, 392 ЦК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення.

Головуючий: