Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.04.2015 року Провадження №2/425/387/15

Справа №425/677/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

04 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 є дочкою позивача, відповідач ОСОБА_3 є його племінницею, вони зареєстровані у зазначеному будинку, проте з червня 2013 року в будинку не проживають, їх речей в будинку немає, участі в утриманні будинку відповідачі не беруть. Реєстрація відповідачів в будинку позивача порушує його права як власника будинку, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

В судове засідання позивач не з'явився, 15.04.2015 року представник позивача до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали, заперечень на позов не надали. Відповідачі були викликані до суду через оголошення у пресі у виданні «Урядовий кур'єр» № 61 від 03.04.2015 року. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, місцезнаходження якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяви відповідачів про розгляд справи за їх відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори 07.12.1994 року за реєстром № 1-2601. Право власності позивача зареєстровано Рубіжанським бюро технічної інвентаризація належним чином (а.с. 4).

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 12565 від 03.02.2015 року у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_2, племінниця ОСОБА_3 (а.с. 16).

Згідно акту від 25.02.2015 року, який складено комісією у складі трьох осіб, відповідачі у житловому будинку позивача не проживають з червня 2013 року (а.с. 15).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі, які були зареєстровані у будинку позивача як члени сім'ї власника житла, у належному позивачу житловому будинку відсутні понад один рік, а тому втратили право користування цим житлом.

Відповідачі не надали суду жодних доказів з приводу збереження за ними права користування житловим будинком та доказів, які підтверджують поважність причин відсутності понад 1 рік в цьому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з наведеними вище нормами цивільного законодавства України, власник житлового будинку за наявності будь-яких обмежень у здійсненні ним права користування та розпорядження будинком має право вимагати усунення будь-яких перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вже зазначалося вище, права власника квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на його власний розсуд. Будь-які обмеження чи втручання у права власника можливі виключно на підставах визначених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема й витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Позивачем надано суду докази, понесених ним витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 420,00 гривень (а.с. 48, 49), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень по 121,80 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова