Справа № 750/1686/15-ц Провадження № 22-ц/795/1000/2015 Головуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Губар В.С.

суддів:, Мамонової О.Є., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання стна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 20.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття; вирішено питання про судові витрати; рішення суду в частині стягнення аліментів звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду змінити, стягнувши з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно. Незаконність рішення суду в оскаржуваній частині апелянт обгрунтовує невідповідністю висновку суду щодо наявності підстав для стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_7 фактичним обставинам справи. ОСОБА_3 визнає позовні вимоги лише частково і згоден сплачувати аліменти на користь позивача лише на утримання однієї дитини - дочки ОСОБА_8, яка дійсно проживає разом з матір'ю. За доводами апелянта, неповнолітній син ОСОБА_7 з січня 2015 року, тобто задовго до звернення ОСОБА_6 до суду з позовом про стягнення аліментів, проживає разом з батьком ОСОБА_3 і повністю знаходиться на його утриманні, що підтверджується його позовною заявою про визначення місця проживання дитини саме за адресою відповідача. Апелянт наголошує, що при розгляді справи в суді першої інстанції не була прийнята його заява про відкладення розгляду справи в зв'язку з його знаходженням на стаціонарному лікуванні і справа була розглянута у відсутність відповідача, незважаючи на те, що він заперечував проти цього, так як мав намір подати до суду докази відносно безпідставності задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апелянтом рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з 04 червня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3, 4).

В позовній заяві ОСОБА_6 посилалась на те, що відповідач коштів на утримання дітей не надає, в зв'язку з чим просила стягнути з нього аліменти у розмірі по 1/4 частині його доходів на кожну дитину.

Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 зобов»язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

При цьому доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_7, оскільки останній проживає разом з ним, не можуть бути прийняті судом до уваги з таких підстав.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради №1-26/388 від 26.05.2015 року, в належному на праві власності ОСОБА_4 будинку .АДРЕСА_1, зареєстровані діти подружжя ОСОБА_3 - син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8. Відкриття ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 травня 2015 р. провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_7, свідчить про наявність спору між подружжям щодо визначення місця проживання дитини і посилання відповідача на цю справу є передчасним та не може об»єктивно розцінюватись як належний і допустимий доказ при вирішенні справи про стягнення аліментів.

Зважаючи, що апелянт не був присутнім у суді першої інстанції, в апеляційному суді було задоволено його клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які дали показання щодо місця проживання сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7. Апеляційним судом також були досліджені і приєднані до справи документальні докази, які не були надані відповідачем суду першої інстанції з поважних причин - внаслідок неможливості апелянта бути у судовому засіданні у зв»язку з лікування у Чернігівському військовому госпіталі.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_7 проживав деякий час то з батьком ОСОБА_3, то з матір»ю ОСОБА_4, а тільки з 01 травня 2015 року почав постійно проживати з матір»ю ОСОБА_4 і час постійного проживання сина ОСОБА_7 з матір»ю саме з 01травня 2015 р. ОСОБА_4 вказала у запереченні на апеляційну скаргу і в апеляційному суді не спростовувала і не заперечувала. ОСОБА_3 також не заперечував, що син ОСОБА_7 з 01 травня 2015 р. проживає з позивачкою.

Зважаючи на положення ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 р., де, зокрема, зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, виходячи з того, що обоє батьків, незалежно від місця проживання, несуть обов»язки щодо дітей, утримують та виховують їх, створюють їм належні умови для життя, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: