Справа № 184/2056/15-ц
Номер провадження 2/184/743/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_4, від імені якого діють по довіреності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» «про стягнення боргу за договором позики»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали вимоги, висловлені в позовній заяві та просять суд стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський рудо ремонтний завод» на користь ОСОБА_4 основну суму боргу за договором позики в розмірі 372011,00 грн., 3% річних за період з 01.08.2015 року до 21.09.2015 року згідно з ст. 625 ЦК України в розмірі 1559,38 грн.., а всього - 373570,38 грн..

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згоден та надав до суду письмові заперечення, згідно до змісту яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки сума позики відповідачем повернута в повному обсязі, про що свідчать надані касові ордери. В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляду справи в його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 31 липня 2014 року позивач ОСОБА_4 уклав з відповідачем ПрАТ «ОРРЗ» договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти в сумі 372 011,00 грн. з умовою їх повернення до 31.07.2015 року. Договір укладено в письмовій формі. По закінченню зазначеного строку, тобто 31.07.2015 року, відповідач борг не повернув.

Згідно з статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші і, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої кості.

Договір позики від 31 липня 2014 року вважається укладеним між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, Відповідачем надано Квитанції до прибуткового касового ордеру.

Так, внесення коштів в касу Відповідача підтверджено наступними квитанціями: № 408 від 31.07.2014 на суму 37011,00 грн.; № 418 від 05.08.2014 на суму 100000,00 грн.; № 423 від 08.08.2014 на суму 200000,00 грн.; № 454 від 21.08.2014 на суму 35000,00 грн.

Таким чином, позивачем до каси підприємства-відповідача за договором позики від 31.07.2014 року внесено кошти на загальну суму 372011 грн..

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При таких обставинах, Відповідач зобов'язаний на підставі ст. 1049 ЦК України, звернути грошові кошти в розмірі 372011 грн..

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми, якщо інший розмір процентів е встановлений договором або законом.

Така ж позиція щодо правової природи даного виду стягнень, висловлена в Правовій позиції Верховного Суду України по справі №113 цс 14 від 01.10.2014 року: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних ходять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника а прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.»

За період з 01.08.2015 року по 21.09.2015 року відповідач безпідставно користувався позикою 56 календарних днів. Отже, 3% річних за період з 01.08.2015 по 21.09.2015 року складають: 372011 грн. (сума заборгованості за договором) х 3 х 51 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів у році) /100 = 1559,38 грн.

Отже, вимоги позивача до відповідача складають: основну суму боргу за договором позики в розмірі 372011,00 грн., 3% річних згідно з ст. 625 ЦК України в розмірі 1559,38 грн., а всього - 373570,38 грн..

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача та його представників, викладеними в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ними належними та допустимими письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

В своїй позовній заяві ОСОБА_4 повідомляє, що на підставах умов Договору позики від 31.07.2014 року ОСОБА_4 надав позику ПрАТ «ОРРЗ» на суму 372 011,00 грн. та станом на 21.09.2015 року сума позики не повернута. Позивач ОСОБА_4 у своїй позовній заяві вважає, що позика на суму 372 011,00 грн. надана ним на підставі договору позики від 31.07.2017 року не повернута.

Але з такими висновками позивача суд погодитися не може, оскільки це не відповідає дійсності, тому що відповідно до наданих відповідачем копій та оригіналів: - видаткового касового ордеру №287 від 13.08.2014 року 50.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №291 від 19.08.2014 року 20.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №362 від 01.10.2014 року 1000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №375 від 07.10.2014 року 20.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №376 від 07.10.2014 року 15.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №379 від 08.10.2014 року 9000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №380 від 09.10.2014 року 38.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №397 від 22.10.2014 року 7000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №403 від 28.10.2014 року 30.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №405 від 29.10.2014 року 40.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №410 від 30.10.2014 року 50.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №426 від 12.11.2014 року 20.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №430 від 13.11.2014 року 1000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №431 від 14.11.2014 року 31.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №438 від 18.11.2014 року 20.000,00 грн.; - видаткового касового ордеру №466 від 16.12.2014 року 8944,00 грн.; - видаткового касового ордеру №470 від 23.12.2014 року 15.000,00 грн., сума позики - 372 011,00 грн. була повернута відповідачем в повному обсязі. Вказані касові ордера містять в собі оригінали підписів самого позивача по справі ОСОБА_4, проти чого не заперечують і його представники.

Відповідно до видаткового касового ордеру № 470 від 23.12.2014р. сума у розмірі 15 000.00 грн. була повернута ОСОБА_4 за договором позики від 31.07.2015р. у сумі 11067,00 грн., а сума 3933,00 грн. зарахована на погашення боргу за договором позики від 05.09.2014 року.

На момент звернення до суду відповідач не мав перед ОСОБА_4 зобов'язання за договором позики від 31.07.2015 року та виконав його достроково відповідно до ч. 1 ст. 531, ч.2 ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючі те, що у суду не має жодних правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення боргу за договором позики, який була своєчасно повернуто позивачу, то у суду не має жодних підстав і для стягнення 3 % річних відповідно до вимог ст.. 625 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу і на ту обставину, що сторонами по справі були заявлені різні клопотання, в задоволенні яких судом було відмовлено в звязку з їх необґрунтованістю та предявленням після початку розгляду справи по суті, оскільки вони перш за все спрямовані на затягування розгляду справи та не мають прямого відношення до предмету спору. Судом вживалися заходи щодо виклику та допиту в судовому засіданні самого позивача по справі, однак останній до суду за викликом не зявлявся, а тому за згодою сторін судовий розгляд справи був продовжений та завершений без його допиту в його відсутності.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, від імені якого діють по довіреності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» «про стягнення боргу за договором позики» в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, від імені якого діють по довіреності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» «про стягнення боргу за договором позики».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5