РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретаря Потаніної О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третьої особи ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів,

встановив:

7 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про повернення коштів, посилаючись на те, що 12 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримав від у ОСОБА_4 довіреність, якою його було уповноважено розпоряджатися транспортним засобом, належним ОСОБА_5 автомобілем ZAZ 110308 державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску з правом зняття з обліку, обміну, оренди, експлуатації, з правом продажу, одержання коштів. В цей же день відповідно до розписки ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 4 000 доларів США, як оплату за придбаний автомобіль. В подальшому 27 листопада 2008 року ОСОБА_5 видав на ім'я ОСОБА_1 довіреність щодо цього ж автомобіля. В кінці квітня 2014 року позивач довідався, що придбаний ним автомобіль ZAZ 110308 державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску перебуває під арештом. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль було відмовлено. З огляду на викладене, позивач просить відповідно до ст.1212 ЦК України повернути кошти в сумі 51 800 грн., еквівалентній 4 000 доларам США, оскільки на його думку, вони були набуті ОСОБА_4 безпідставно.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 12 квітня 2006 року ОСОБА_4 на підставі розписки отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 4 000 доларів США за продаж автомобіля ЗАЗ Славута державний номер НОМЕР_1 та надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність від імені власника автомобіля ОСОБА_5, якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розпоряджатися належним власнику автомобілем ZAZ 110308 державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, для чого надав йому прав слідкувати за технічним станом автомобіля, проходити техогляд, бути його представником в органах ДАІ, судових та страхових органах, з правом зняття з обліку, обміну, оренди, експлуатації, змінювати номерні вузли та агрегати, колір, з правом продажу даного автомобіля, одержання грошей, отримувати необхідні довідки та документи, дублікати: свідоцтва про реєстрацію або технічного паспорта, довіреності, розписуватися за нього, з правом тимчасового виїзду за кордон, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю. Довіреність була видана строком до 19 лютого 2009 року.

В подальшому 27 лютого 2008 року власником автомобіля ОСОБА_5 було надано довіреність на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 щодо розпорядження автомобілем ZAZ 110308 державний номер НОМЕР_1 строком на десять років із правом передоручення.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля у встановленій формі між сторонами не укладався, що встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 липня 2014 року, суд приходить до висновку, що кошти в сумі 4 000 доларів США відповідачем ОСОБА_4 отримані безпідставно.

До суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення коштів ОСОБА_1 звернувся 7 жовтня 2014 року, після спливу більше восьми років.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності визначений три роки.

Ст.267 ЦК України, визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В судовому засіданні позивач та його представник пропуск строку звернення до суду обґрунтовували тим, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався з моменту арешту автомобіля, що мало місце у квітні 2014 року.

В силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч.3 цієї ж статті визначено, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

ОСОБА_1 передав кошти за автомобіль ОСОБА_4 12 квітня 2006 року, в цей же день, відповідач уповноважив позивача розпоряджатися належним на праві власності ОСОБА_5 автомобілем із відповідним обсягом прав, в тому числі і щодо продажу, про що було зазначено у довіреності.

Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Із змісту довіреності виданої на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що вона за своєю суттю не є договором купівлі-продажу, не є договором купівлі-продажу і розписка від 12 квітня 2006 року про отримання ОСОБА_4 коштів в сумі 4 000 доларів за продаж автомобіля.

Тому суд, вважає, що позивач міг та повинен був дізнатись про порушення свого права та особу, яка його порушила, виходячи з того, що довіреність та розписка не є правовстановлюючими документами на підставі яких у нього виникло право володіння транспортним засобом, і перебіг строку давності звернення до суду за захистом порушених прав у ОСОБА_7 почався з 12 квітня 2006 року, з моменту передачі коштів та отримання права користування та розпорядження автомобілем на підставі довіреності, про що у ній і було зазначено.

Судом, підстав для поновлення пропущеного строку звернення ОСОБА_9 не встановлено, а тому, оскільки строки позовної давності визначені нормами ЦК України сплили, в задоволенні позову щодо стягнення безпідставно отриманих коштів слід відмовити.

Керуючись ст.ст.16, 256, 257, 267, 269, 1212 ЦК України, ст.ст.60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 51 800 грн. відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: