Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду від 29 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Володимирецької районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимирецького районного суду від 29 січня 2015 року позов задоволено: визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме: дві гідротехнічні споруди та ґрунтову дамбу довжиною 1384 метри, що знаходяться біля с. Каноничі Володимирецького району Рівненської області.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що рішенням Каноницької сільської ради від 21.01.2005 року їй надано згоду на розробку проекту відведення земель водного фонду по передачі їх в оренду, а розпорядженням голови Володимирецької райдержадміністрації від 26.01.2006 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду, а тому місцевий суд неправомірно відмовив їй у залученні до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Доводила, що позовна заява ОСОБА_3 була подана поза межами строку позовної давності, а тому суд мав відмовити в задоволенні позову.

Стверджувала, що судом першої інстанції не встановлено реальну приналежність гідротехнічних споруд і ґрунтової дамби сестрі позивача ОСОБА_4, як і не досліджено рішення загальних зборів співвласників СВК «Бережанка», хоча згідно законодавства повноваження на розпорядження майном підприємства мають лише загальні збори співвласників майнових паїв.

Зазначала, що загальні збори пайовиків СВК «Бережанка» по передачі ОСОБА_4 гідротехнічних споруд і грунтової дамби не проводились, рішення комісії з розпаювання майна СВК «Бережанка» щодо цих споруд відсутнє, накладна №26/05 та акт приймання-передачі від 26.05.2008 року підроблені, а система «Бережанка», до якої входять спірні гідроспоруди, ще у 2003 році відповідно до акту приймання-передачі від 20.10.2003 року була передана Каноницькій сільській раді.

___________________________________________________________________________________________________

Справа №556/2784/14-ц Головуючий в суді І інст. - Поровський В.А.

Провадження № 22-ц /787/506/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Вважала, що суд мав залучити до участі у справі належних відповідачів - Каноницьку сільську раду та СВК «Бережанка».

Просила рішення Володимирецького районного суду від 29 січня 2015 року скасувати.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 подав заяву про неможливість явки до суду за станом здоров'я, однак на підтвердження будь-яких медичних документів не долучив.

Представник Володимирецької районної державної адміністрації у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем другої черги після померлої сестри, а належність спадкового майна ОСОБА_4 підтверджено належними та допустимими доказами.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як слідує з роз'яснень, даних Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави.

Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів.

Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з заявою до нотаріальної контори після смерті сестри ОСОБА_4, що померла 13 листопада 2008 року, у встановлений законом шестимісячний строк не звертався, спадкова справа не заводилась та він не довів, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на гідротехнічні споруди та дамбу навколо ставка площею 8,8 га, що розташований біля с. Каноничі Володимирецького району Рівненської області у встановленому законодавством України порядку не підтверджено. Відсутнє свідоцтво про її право власності на ці об'єкти або рішення зборів співвласників СВК „Бережанка" про розпаювання майна та виділення ОСОБА_4 на її майновий пай саме тих об'єктів - грунтової дамби довжиною 1384 м та двох бетонних гідротехнічних споруд, окремо від ставка, які є його складовою приналежністю.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 , зареєстрованим в МЮУ від 04.04.2001 року за № 306/5496.

Вказаним Порядком, зокрема п.9 та п.15 передбачалось, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, проводилось підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. Одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна підприємство робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена КСП, що засвідчувалось підписом керівника та печаткою та було підставою для оформлення власності за зазначене майно в установленому порядку.

На свідоцтві про право власності на майновий пай ОСОБА_4, така відмітка про виділення їй в натурі зазначених об'єктів відсутня (а.с.5).

Судом першої інстанції не залучались до участі в справі Каноницька сільська рада, як представник територіальної громади та власник землі на яких розташовано дамбу та гідротехнічні споруди та СВК „Бережанка" для встановлення факту передачі зазначеного розпайованого майна.

Вимоги до Володимирецької РДА позивачем пред'явлені безпідставно, оскільки відповідач не є органом місцевого самоврядування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316-317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 29 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Володимирецької районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: