Справа № 192/2775/14
Провадження № 2/192/82/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 вересня між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого він передав відповідачеві в той же день у позику грошові кошти в сумі 3000 гривень на строк один місяць, тобто до 15 жовтня 2012 року.

Відповідач у визначний строк грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим він був змушений неодноразово звертатись до нього з приводу повернення взятих в борг грошових коштів, але грошові кошти так і не були повернуті.

Оскільки відповідач своїх зобов'язань за борговим зобов'язанням у визначений в розписці строк не виконав і в добровільному порядку не повертає грошові кошти на протязі тривалого часу, змушений звернутися з позовом до суду про стягнення грошових коштів в сумі 3000 гривень в примусовому порядку.

З посилання на ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача борг з урахування встановленого індексу інфляції, який складає за період з січня по грудень 2013 року - 42 гривні, а за період з січня по жовтень 2014 року - 468 гривень, у зв'язку з чим борг підлягає стягненню в сумі 3510 гривень, а також 3% річних від простроченої суми за період з січня 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі 180 гривень, в всього стягнути - 3690 гривень.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав стягнути з відповідача на його користь за борговим зобов'язанням у формі письмової розписки борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та % річних за користування грошима в загальній сумі 3690 гривень, оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов'язань по поверненню взятих в борг грошових коштів. Пояснив суду, що відповідач спочатку взяв у нього в борг 2000 гривень без оформлення позики в письмові й формі, на повернення якої за його згодою ОСОБА_2 привіз йому у вересні 2012 році 0.5 тони зерна пшениці, 5 літрів олії, 3 мішка ячменю, а в листопаді 2012 року направлений ним тракторист здійснив оранку трьох земельних ділянок загальною площею 0.50 га. Також відповідач купляв у нього сіно, внаслідок чого при його вивозці був затоптаний зораний осінню город, у зв'язку з чим ОСОБА_3 весною провів його культивацію. Між ним та відповідачем не було будь-якої домовленості щодо повернення ним отриманих по розписці в борг 3000 гривень не грошима, а виконанням робіт, наданням зерна чи інших продуктів харчування. Він неодноразово звертався до відповідача по питанню повернення грошей, але ОСОБА_3 спочатку обіцяв йому їх повернути, а у 2014 році повідомив, що нічого йому не винен, у зв'язку з чим він і звернувся до суду.

Відповідач ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.18,19,22), в судове засідання 18 лютого 2014 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє представник з усіма повноваженнями сторони у справі згідно договору на представництво інтересів від 20 січня 2015 року (а.с.18,19).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що між позивачем та відповідачем дійсно був укладений у вигляді розписки письмовий договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг 3000 гривень з терміном повернення грошових коштів протягом місяця, але в подальшому сторони в усній формі домовились, що грошові кошти відповідач буде повертати позивачеві не грошима, а зерном, іншими продуктами харчування та здійсненням обробітку належних позивачеві земельних ділянок. На виконання цієї усної домовленості відповідач ОСОБА_2, який є головою ФГ "Дімос", направив 25 вересня 2012 року до позивача трактор, який здійснив оранку трьох належних позивачеві земельних ділянок під городи загальною площею 0.50 га, а 10 жовтня 2012 року в рахунок боргу привіз ОСОБА_1 - 1 порося вагою близько 30 кг, 10 літрів олії, 3 мішка ячменю, 4 мішка висівок (дерті). В 2013 році ним було на повернення боргу проведено 22 квітня дискування одної земельної ділянки під город, 15 липня - привезено 1 тону зерна пшениці, а 25 вересня проведено оранку двох земельних ділянок під город, що підтверджується дорожніми листами на трактор під керуванням тракториста ОСОБА_4, що свідчить про те, що відповідач виконав умови усної домовленості та повернув борг позивачеві. Борг повернуто відповідачем хоч і з порушення встановлених в розписці строків, але на більшу суму, ніж зазначено в борговій розписці. При виконанні зазначених робіт та наданні вказаного майна позивач будь-яких розписок відповідачеві не видавав, як не робились такі відмітки ні у борговій розписці, ні в дорожніх листах на трактор, де маються записи лише стосовно тракториста, об'єму виконаних робіт та дати їх виконання. З урахування вартості наданих відповідачем позивачеві товарів та виконаних робіт вважали, що борг повернутий в повному обсязі, в зв'язку з чим прохали відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що і з позивачем, і з відповідачем проживає в одному населеному пункті та має з ними нормальні стосунки. З ОСОБА_1 вони проживають на одній вулиці, у зв'язку з чим він бачив, що у 2012 році та у 2013 році трактор ОСОБА_2 орав городи у ОСОБА_1 Оскільки йому також треба було обробляти земельні ділянки, то він підходив до тракториста з цього питання, але останній відмовився. Також бачив, що у 2013 році ОСОБА_2 привозив своїм трактором ОСОБА_1 у мішках зерно пшениці, але скільки і для чого він це робив йому не відомо.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що він з 2011 року працює трактористом в ФГ "Дімос", головою якого є ОСОБА_2, за дорученням якого він обробляв у вересні місяці городи у ОСОБА_1, який і показував йому, де саме треба обробляти земельні ділянки, при цьому у 2012 році він зорав 3 земельні ділянки, а у 2013 році - 2. Також весною у 2013 році він дискував ОСОБА_1 один город, який після зими був дуже затоптаний. В жовтні 2012 року він разом з ОСОБА_2 легковим автомобілем привозив ОСОБА_1 4 мішки ячменю, 10 літрів олії, 1 порося вагою 20-30 кг. В червні чи липні 2013 року він за дорученням ОСОБА_2 в рахунок боргу трактором, на якому працює, привозив ОСОБА_1 в 22-23 мішках зерно пшениці вагою близько 1 тони. Від ОСОБА_2 йому відомо, що ці роботи виконуються для повернення боргу, але якого конкретно йому не відомо. В той же час, після привезення зерна влітку 2013 року ОСОБА_2 сказав йому, що борг повністю погасив. На виконання ним робіт по оранці та дискуванню городів, а також перевезенню зерна пшениці йому як трактористу виписувались дорожні листи, але ОСОБА_1 в цих документах будь-яких підписів про їх виконання не ставив. Вказані дорожні листи видавались для обліку саме його роботи як тракториста.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За договором позики відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а відповідно до вимог ч.2 ст.604, ст.1053 цього Кодексу передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням, при цьому така заміна провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановлені для договору позики (ст.1047 ЦК України).

Згідно ст.1049- 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що було передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором не встановлено строк, повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого ОСОБА_1 передав відповідачеві в той же день у позику грошові кошти в сумі 3000 гривень на строк один місяць, тобто до 15 жовтня 2012 року (а.с.7).

Боргова розписка в установленому законом порядку сторонами не оспорювалась та не була визнана недійсною, а боргове зобов'язання укладено між сторонами у встановленому законом порядку як за його змістом, так і його формою, а вказане свідчить про те, що відповідно до положень ст.204 ЦК України даний правочин є правомірним.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути взяті в борг грошові кошти протягом одного місяця, але свого зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав як на день звернення позивача з даним позовом до суду, так і на день розгляду справи судом, про що свідчить те, що борговий документ, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, знаходиться у позивача ОСОБА_1, при цьому не містить будь-яких відміток про повернення боргу, а відповідачем не надано будь - яких визначених законом письмових доказів на підтвердження повернення боргу позивачеві, при цьому судом не можуть бути враховані покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підтвердження факту повернення грошових коштів за спірним договором позики.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджується виконанням ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає простроченні кредитора.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що доводи відповідача ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_1 взятих в борг грошових коштів в сумі 3000 гривень шляхом виконання певних робіт та надання зерна, олії, поросят та інше не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідачем не доведено в судовому засіданні наявність домовленості з позивачем ОСОБА_1 на повернення боргу саме таким способом. Позивач ОСОБА_1 наявність такої домовленості заперечує, а надані відповідачем докази у вигляді показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, дорожніх листів на виконання роботи тракториста ФГ "Дімос" ОСОБА_4, калькуляції надання послуг у 2012 та 2013 роках СФГ "Дімос", головою якого є ОСОБА_3, (а.с.35-42) не можуть бути прийняті судом як докази наявності такої домовленості між сторонами, оскільки не містять підписів позивача ОСОБА_1 на підтвердження прийняття виконання цих робіт на повернення відповідачем взятих в борг грошових коштів.

Відповідно до положень ст.654 ЦК України зміни або розірвання договору вчиняються в такій саме формі, що і договір,що змінюється,якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зміни до договору позики в частині повернення боргу боржником повинні були вчинятися в тій же формі, що і договір позики, тобто в письмовій формі, але доказів внесення змін до договору позики в письмовій формі відповідачем та його представником суду не надано, а позивач як кредитор заперечує наявність таких домовленостей.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач в обумовлений за домовленістю сторін строк свого зобов'язання по сплаті коштів в повному обсязі не виконав, що підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку, оскільки відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором, оскільки відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг в розмірі 3000,00 гривень.

Також підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції, який складає за період з січня по грудень 2013 року - 42 гривні, а за період з січня по жовтень 2014 року - 468 гривень (а.с.8), у зв'язку з чим борг підлягає стягненню в сумі 3510 гривень, а також 3% річних від простроченої суми за період з січня 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі 180 гривень, оскільки інший розмір процентів договором не встановлено, а всього стягнути - 3690 гривень.

Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати при зверненні з позовом до суду у вигляді оплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 526, 527-530, 536, 545, 546, 547, 549, 550, 577, 610-611, 625, 626, 628, 635, 638-639, 654, 1046-1048, 1051ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 3510 (три тисячі п'ятсот десять) гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми в розмірі 180 (сто вісімдесят) гривень 00 копійок, а всього - 3690 (три тисячі шістсот дев'яносто) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2015 року.

Головуючий: суддя