Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/871/15
Справа № 711/641/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Придніпровський районний суд

м. Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

при секретарі Гладченко І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди ,-

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 895/06-034-78, згідно умов якого банк зобов'язався надати йому кредит окремими частинами в сумі 40 000,00 дол.США. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13.00% річних.

Відповідно до п.1.2 договору кредит надавався позичальнику на споживчі цілі.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023- XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Враховуючи зазначене, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем, як під час укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання.

Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з правової позиції Конституційного Суду України, яка була викладена у рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, кредитний договір який має вид формуляру та іншу стандартну форму є договором приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

В п. 6.2 ст. 6 договору міститься третейське застереження, наступного змісту: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_2, у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівки у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Як вбачається, з тексту договору регламент Постійно діючого Третейського суду Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався йому разом із договором, що в свою чергу виключало можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Він вважає, що положення п. 6.2 ст. 6 договору є несправедливими, та такими, що порушують його права як споживача.

До того ж, третейське застереження наведене у п. 6.2 ст. 6 договору не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду є належність форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. При вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейский суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

З тексту третейського угоди (застереження) вбачається, що регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався, як невід'ємна частина угоди, також не визначений і предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови договору, які містять відповідні відомості.

У відповідності до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що Асоціація українських банків являється засновником постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, членом якої на момент підписання Договору також був ПАТ «Укрсоцбанк», відповідач з самого початку перебував у більш вигідному становищі ніж позивач, що в свою чергу свідчить про порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-3/2008 від 10.01.2008 року було визначено, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин є видом недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування.

Як вбачається із узагальнення практики застосування судами Закону України «Про третейські суди» Верховного Суду України від 11 лютого 2009 року третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати вимогам встановленим цивільним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Третейське застереження, зазначене у п.6.2. договору, порушує його права, оскільки позбавляє права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», тощо.

У відповідності до 27 ЦК України правочин, що обмежує можливості фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, невідповідність третейської угоди у вигляді третейського застереження у Договорі вимогам цивільного законодавства, є підставою вважати таку третейську угоду нікчемною на підставі ст. 228 ЦПК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 6.2 ст. 6 договору про надання кредиту № 895/06-034-78 від 23.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк».

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. 30.06.2015 р. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» по довіреності ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. До початку розгляду справи звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає з підстав зазначених у запереченні на позов та в задоволенні позову просить відмовити.

Суд ухвалив: справу розглядати у відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, обєктивного та всебічного їх дослідження, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 895/06-034-78. Відповідно до п. 1 договору банк зобов'язався надати позивачу ОСОБА_1 кредит окремими частинами в сумі 40 000,00 дол.США. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13.00% річних.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п. 6.2 ст. 6 договору про надання кредиту № 895/06-034-78 від 23.02.2007 року.

Зокрема у п. 6.2 ст. 6 договору міститься третейське застереження, наступного змісту: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_2, у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що регламент Постійно діючого Третейського суду Асоціації українських банків не був невідємною частиною договору та не надавався позивачу разом із договором, що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Суд вважає, що дане твердження позивача не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач ОСОБА_1 укладаючи договір кредиту та підписуючи його був ознайомлений з усіма його умовами, зокрема з п. 6.2 ст. 6 вищевказаного договору. Підписання позивачем договору свідчить про те, що останній погодився з усіма його умовами.

Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків створений та діє на основі ЗУ «Про третейські суди», Положення про Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків та Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків є у вільному доступі будь-яких осіб на сайті третейського суду. ЗУ «Про третейські суди» не зобовязує жодну із сторін третейського застереження ознайомлювати з регламентом суду.

Також не може бути підставою для задоволення позову твердження позивача про те, що третейське застереження не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», оскільки ЗУ від 05.03.2009 року № 1076-VI «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» внесено зміни до ст. 12 Закону України «Про третейські суди», зокрема, статтю частини четвертої доповнено новою частиною такого змісту: «Третейська угода має відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце укладання угоди».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, на момент укладення третейської угоди, а саме: 23.02.2007 р., чинним законодавством не було передбачено необхідності обовязкового зазначення відомостей найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди.

Не може бути покладено в основу судового рішення твердження позивача про те, що третейське застереження, зазначене у п. 6.2 договору, є нікчемним так як порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати судового збору, порушує принцип рівності сторін.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно з розясненнями викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Ч. 5 ст. 55 Конституції України визнає право кожної особи будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це конституційне право не може бути скасовано або обмежено.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, спірний пункт договору може бути визнано недійсними, якщо: його зміст суперечить законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; при укладенні договору у сторін не було необхідного обсягу дієздатності; волевиявлення учасників договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі; він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; він суперечать правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не надано доказів порушення жодних з перелічених вимог при укладенні третейського застереження, позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 5, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 12, ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», ст.ст. 8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_4