Справа № 161/4122/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л.М.
Провадження № 22-ц/773/418/15 Категорія: 47 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О.В.,

за участі: секретаря - Концевич Я.О.,

позивача- Павліка П.Г.,

відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Волинська регіональна філія ДП "Центр земельного кадастру", про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору дарування від 10.12.2004 року його мати ОСОБА_5 подарувала належну їй на праві власності земельну ділянку йому і його сестрам ОСОБА_1 та ОСОБА_6

В подальшому ОСОБА_6 належну їй земельну ділянку подарувала ОСОБА_4

Позивач покликався на те, що у 2013 році відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відновлюючи межові знаки, встановили їх на належних йому земельних ділянках. Тому, враховуючи дані обставини, просив суд усунути перешкоди в користуванні належних йому на праві власності земельних ділянках шляхом знесення встановлених відповідачами межових знаків.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2004 р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1646 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,08 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 та які належали дарувальнику на праві особистої власності (а.с.5,6).

Згідно договору дарування відповідачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка розміром 0,0675 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ОСОБА_6- 0,0461 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та позивачу ОСОБА_4 - 0,0510 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Земельна ділянка із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства була подарована позивачу та ОСОБА_6 в рівних долях.

Після реєстрації права власності на вищенаведені земельні ділянки, ОСОБА_6 подарувала належну їй земельну ділянку ОСОБА_4

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2931 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,20 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,093 га в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Луцькою районною державною нотаріальною конторою від 27.01.2006 року за 1-213 (а.с.43).

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За змістом ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), якою визначений механізм встановлення і відновлення меж земельних ділянок на місцевості та їх закріплення межовими знаками з метою визначення в натурі метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно Інструкції, межові знаки, які встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки.

Разом з тим за змістом пунктів 2.2, 4.1 Інструкції, документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до п.2.8 Інструкції, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає ряд документів в тому числі акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснене Луцьким міськрайонним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Згідно із п.1.3 вищенаведеної Інструкції виконавцем робіт зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є юридична особа, що володіє необхідними технічними і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землепорядником.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі письмові докази щодо визнання акту прийомки -передачі межових знаків, а також доказів щодо оспорення в судовому порядку даного акта.

З наведеного слідує, що позивачу слід було звертатися з позовом до землевпорядної організації, яка здійснювала встановлення (відновлення) меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки вони є лише замовниками роботи із встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, а виконавцями є юридичні особи, що виконують даний вид роботи. А отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є в даному спорі належними відповідачами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника

Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки як судом першої інстанції встановлено, та висновком судової земельно-технічної експертизи підтверджено, що відсутні порушення меж та накладання земельних ділянок позивача та відповідачів відповідно до правовстановлюючих документів, тому обраний апелянтом спосіб захисту права шляхом знесення межових знаків не відповідає характеру порушеного права, так як ст. ст. 103-107 ЗК України закріплено право власника на відновлення меж земельної ділянки шляхом їх встановлення, а також право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, що передбачає відновлення становища, яке існувало до порушення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, тим самим у достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; перевірив належним чином доводи позивача та навів факти, які спростовують ці доводи.

Встановивши такі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, тобто підстави, на які посилається апелянт, не підтвердились, тому вважати скаргу обґрунтованою не можна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження судом, і суд першої інстанції їм дав правильну юридичну оцінку.

Таким чином, виходячи із визначених у ст.303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначені в ньому висновки відповідають дійсним обставинам справи, а отже підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді