Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2015 Справа №607/12599/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Музика О.М.;

- за участю представника позивача - ОСОБА_1;

- представника відповідача - Глогусь І.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до управління державної казначейської служби України у м. Тернополі, треті особи - Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до управління державної казначейської служби України у м. Тернополі, треті особи - Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення 45021,37 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2008р. між позивачем та третьою особою ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір. В якості забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору того ж числа було укладено договір поруки з ОСОБА_4, який зобов'язався солідарно із позичальником ОСОБА_3 відповідати за виконання умов кредитного договору. Одночасно ПАТ «Укрсоцбанк» уклав із ОСОБА_4 договір іпотеки. У зв'язку із не виконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору і договору поруки, 20.12.2011р. Дніпровським райсудом м. Києва на виконання рішення постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків видано виконавчий лист про стягнення солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 567033,00 грн. 14.03.2012р. Першим відділом ДВС ТМУЮ відкрито виконавче провадження. В ході проведення виконавчих дій, органом ДВС реалізовано майно поручителя ОСОБА_4 (частка квартири). Кошти від реалізації майна надійшли на депозитний рахунок органу ДВС, який обслуговується в управлінні державної казначейської служби України у м. Тернополі. Належні до сплати стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» кошти в сумі 60335,26 грн. Перший відділ ДВС ТМУЮ перерахував платіжним дорученням від 15.10.2013р. Проте, орган державного казначейства перерахував ці кошти на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» лише 29.05.2014р. У зв'язку із тривалою затримкою платежу, розмір боргових зобов'язань позивача перед ПАТ «Укрсоцбанк» суттєво зріс. А саме, у зв'язку із падінням курсу гривні по відношенню до долара США з 7,99 грн. за 1 долар США станом на 15.10.2013р. до 11,77 грн. за 1 долар США станом на 29.05.2014р., а також у зв'язку із несвоєчасним зарахуванням коштів від реалізації майна поручителя в рахунок погашення боргових зобов'язань позивача, позивач втратив значні кошти, які мали б піти на погашення тіла кредиту та відсотків, а не пені та різниці в курсах валюти. Згідно поданого позивачем розрахунку матеріальна шкода складає 45021,37 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав наведених у позові, додаткових письмових поясненнях та наданих усних пояснень.

Представник відповідача управління державної казначейської служби України у м. Тернополі в судовому засіданні позов заперечив, надав суду письмове заперечення та усні пояснення, суть яких зводиться до наступного. Між Першим відділом ДВС ТМУЮ та управлінням державної казначейської служби України у м. Тернополі (надалі - казначейство) 03.04.2007р. укладено договір про розрахунково-касове обслуговування, яким і керується казначейство у відносинах із органом ДВС. Орган ДВС із позовом до суду щодо діянь казначейства не звертався. На думку відповідача, чинним законодавством не встановлені строки в межах яких орган казначейства здійснює зарахування коштів на рахунки стягувача за платіжними дорученнями. Між позивачем і казначейством жодних договірних відносин немає. Позивач не звертався із позовом до суду про встановлення неправомірності (протиправності) дій (бездіяльності) казначейства. Також посилається на те, що орган державного казначейства перераховує кошти на підставі платіжного доручення клієнта в межах наявних на єдиному казначейському рахунку залишку вільних коштів. При цьому, першочергово органи казначейства здійснюють оплату захищених статей видатків, зокрема зарплату, стипендію, інші соціальні виплати, оплату комунальних послуг та енергоносіїв. Окрім того, посилається на те, що казначейство не є банком і відповідне банківське законодавство застосовується до казначейства лише в тій частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, що регулюють діяльність казначейства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Окрім того, начальник управління державної казначейської служби України у м. Тернополі надав суду письмове пояснення, яким повідомляє, що станом на 31.12.2013р. наявних неоплачених платіжних доручень Першого відділ ДВС ТМУЮ 4016) було на суму 5562649,98 грн. Враховуючи черговість надходження платіжних доручень та наявного підкріплення субкоррахунку для оплати платіжних доручень державної виконавчої служби у 2013 році було здійснено оплату платіжних доручень по червень 2013 року. Протягом 2014 року дана заборгованість була повністю погашена.

Представник третьої особи - Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання 05.02.2015р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У попередніх засіданнях позов заперечував, а також надав суду письмове заперечення, яке збігається із позицією відповідача.

Третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в судове засідання 05.02.2015р. явку уповноваженого представника не забезпечило. Попередньо представник третьої особи подав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, щодо вирішення позову покладається на думку суду.

Третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання 05.02.2015р. явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Попередньо представник третьої особи надав суду копії матеріалів зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів із ОСОБА_4

Протокольною ухвалою 20.01.2015р., на підставі ч. 2 статті 35 ЦПК України, за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання 05.02.2015р. не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

20.12.2011р. Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 25.11.2011р. видано виконавчі листи №6-4992/2011 про стягнення солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 567033,00 грн. та витрат, пов'язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 6070,33 грн.

Постановою державного виконавця від 25.06.2012р. відкрито виконавче провадження ВП №33216385 з виконання вищезгаданого виконавчого листа в частині стягнення із ОСОБА_4.

Згідно протоколу №2013098 складеного 16.09.2013р. філією 20 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» продано з прилюдних торгів арештоване майно ОСОБА_4, а саме ? частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 за ціною 127500,00 грн. Покупець ОСОБА_5.

16.09.2013р. покупець ОСОБА_5 сплатив на депозитний рахунок Першого відділу ДВС ТМУЮ, відкритий в ГУ ДКСУ у Тернопільській області 108375,00 грн., в якості сплати за придбане майно ( з урахуванням попередньо сплаченого торгівельній організації гарантійного внеску), що підтверджується квитанцією №В6-3847 Тернопільського відділення №2 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та випискою про рух коштів на депозитному рахунку.

В подальшому державним виконавцем зроблено розподіл суми, яка надійшла від реалізації майна боржника ОСОБА_4, на кошти належні стягувачам за зведеним виконавчим провадженням, виконавчий збір та витрати пов'язані із проведенням виконавчих дій.

У тому числі, платіжним дорученням №876 від 15.10.2013р. Перший відділ ДВС ТМУЮ доручив відповідачу перерахувати з депозитного рахунку відділу на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 60335,26 грн. на виконання виконавчого листа №6-4992/2011 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості.

Із платіжного доручення №876 вбачається, що даний платіж був оплачений лише 29.05.2014р., про що свідчить відповідний штамп відповідача на платіжному дорученні.

13.05.2014р. позивач звернулась до відповідача та третьої особи Головного управління державної казначейської служби України у Тернопільській області з проханням допомогти перерахувати вищевказані кошти на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Листом від 26.05.2014р. відповідач у відповідь повідомив, що органи ДКСУ вживають усіх можливих заходів щодо проведення у повному обсязі розрахунків згідно наданих платіжних доручень, зокрема Першого відділу ДВС ТМУЮ, направляючи на це весь наявний фінансовий ресурс єдиного казначейського рахунку.

Листом від 12.06.2014р. третя особа Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області у відповідь повідомила, що станом на 12.06.2014р. відповідачем зазначені у зверненні кошти перераховано у повному обсязі.

Згідно розрахунку вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку із неповерненням позивачем кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-62-08 від 20.05.2008р., станом на 08.07.2014р., сума заборгованості за кредитом 27523,94 долари США (еквівалент 322368,42 грн.), сума заборгованості за відсотками 37014,21 Доларів США (еквівалент 433521,20 грн.), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 186,98 доларів США (еквівалент 2189,98 грн.), розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 3666,96 доларів США (еквівалент 42948,53 грн.), а всього 68392,09 доларів США (еквівалент 801028,13 грн.). Курс НБУ станом на 08.07.2014р. 100 доларів США = 1171,23 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, сума пені нарахованої банком за несвоєчасне повернення кредиту за період з 15.10.2013р. по 14.04.2014р. становить 31271,77 грн., яка й була врахована банком із суми, яка надійшла 29.05.2014р. із Першого відділу ДВС ТМУЮ. Решта ж суми 29063,49 грн. (60335,26 - 31271,77), у зв'язку із падінням курсу гривні по відношенню до долара США з 7,99 (15.10.2013р.) до 11,77 грн. (29.05.2014р.) за 1 долар, погасила відсотки та тіло кредиту на 1168,19 доларів США менше, що в еквіваленті складає 13749,60 грн. Отже, всього розмір збитків, згідно розрахунку позивача, 45021,37 грн. (31271,77 + 13749,60).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1173 ЦК України,шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач обгрунтовувала свої вимоги неправомірною бездіяльністю відповідача управління державної казначейської служби України у м. Тернополі щодо неперерахування коштів, що призвело до заподіяння їй майнової шкоди, яку вона просила відшкодувати з відповідача.

Відповідно до статей 43, 78 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України що діє у складі Міністерства фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Жодним нормативно-правовим актом не визначено, що саме територіальні органи Державної казначейської служби, які є самостійними юридичними особами, є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, і відповідно до діючих законодавчих актів повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі органом (посадовою особою) державної влади.

З урахуванням наведеного управління державної казначейської служби України у м. Тернополі є неналежним відповідачем у даній справі.

Окрім того, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження

Позивач не зверталась в порядку визначеному КАС України до суду, протиправність бездіяльності відповідача не встановлювалась.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до управління державної казначейської служби України у м. Тернополі, треті особи - Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_4, про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук