АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/297/14-ц Номер провадження 22-ц/786/426/15Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого : судді Пилипчук Л.І.

суддів : Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника КЖРЕП №1 -Аксьонової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 листопада 2014 року

по справі за позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 (далі КЖРЕП №1) до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості за утримання будинку, прибудинкової території та електроенергію,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року КЖРЕП №1 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 у м.Комсомольську, посилаючись на її не проживання у вказаному житлі з серпня 2008 року без поважних причин. Крім того, підприємство з урахуванням уточнень, поданих до суду 02.06.2014р., прохало стягнути заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.06.2014р. в сумі 409,91 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 листопада 2014 року позов КЖРЕП №1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КЖРЕП №1 заборгованість по утриманню будинку і прибудинкової території в сумі 1848,67 грн. та судовий збір в сумі 243,60грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач КЖРЕП №1 оскаржив рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, прохав рішення у зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житлом.

На думку апелянта, є доведеним факт непроживання відповідачки у спірному житлі з серпня 2008 року, яке вона добровільно залишила. Поважні причини відсутності її в цьому житлі - не встановлені.

Вважає, що оцінка судом актів КЖРЕП №1 від 21.03.2013р. та від 04.11.2014р., - не відповідає вимогам ст.64 ЦПК, оскільки в зазначених актах містяться відомості про обставини, які мають суттєве значення для справи та доводять факт непроживання відповідачки у спірній квартирі. Тим більше, що викладені в актах обставини підтвердили особи, які підписували акт, та які допитані в якості свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Судом не враховано ту обставина, що будинок по АДРЕСА_1 у м.Комсомольську не газифікований, тому життєдіяльність мешканців будинку пов'язана з використанням електроенергії, а показання електролічильника спірного житла вказує на те, що в період з 21.08.2007 року по 15.04.2010 року та з 16.06.2011 року по даний час показники електролічильника не змінювалися, що свідчить про непроживання відповідачки у спірній кімнаті понад шість місяців.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, місцевий суд виходив з недоведеності факту не проживання відповідачки в спірному житлі без поважних причин, а встановлена її відсутність була тимчасовою та зумовлена місцем та характером роботи в іншому місті. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 1848,67 грн. задоволені, оскільки вона не заперечувалася відповідачем.

Однак такі висновки районного суду колегія суддів визнає помилковими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Встановлено, що спірним житлом є жила кімната АДРЕСА_1 у м.Комсомольську Полтавської області. Вказане житлове приміщення на підставі розпорядження Комсомольської міської ради №1Р від 11.01.99р. та ордеру на жилу площу в гуртожитку №13 серія Г надано ОСОБА_6, який працював у ВАТ «Полтавський ГЗК», для проживання з дочкою ОСОБА_3/а.с.5/

Між тим, вказаний будинок юридично не мав статусу гуртожитку, оскільки не був зареєстрованим таким у виконкомі Комсомольської міської ради, хоча жилі кімнати вказаного будинку надавалися «Полтавським ГЗК» своїм працівникам за спеціальними ордерами для заселення як в гуртожиток.

Згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 31.08.1998 року №165 майно ВАТ «Полтавський ГЗК», в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 м.Комсомольську, прийнято у комунальну власність міської ради. Пунктом 11 вказаного рішення передбачено використовувати зазначений будинок як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, котрі мають потребу в соціальному захисту (житловий фонд соціального призначення)/а.с.8/

Стаття 132-1 ЖК України визначає, що до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Частиною 4 статті 132-1 передбачено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

Відповідно до ч.1,4,5 статті 132-2 ЖК України жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилим приміщенням є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом.

Аналогічні положення щодо порядку надання і користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання викладені у затвердженому постановою КМУ від 31.03.2004 року №422 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання.

Заявляючи позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житлом, позивач посилався на норми ст.ст.71,72 ЖК України та на непроживання відповідачки в цьому житлі з серпня 2008 року, тобто більше 6 місяців без поважних причин.

З огляду на положення ст.ст.132-1, 132-2 ЖК України , апеляційний суд вважає, що правова підстава позову - ст.71 ЖК України підлягає застосуванню.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення паротягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частина третя ст.71 ЖК встановлює вичерпний перелік випадків збереження за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім»ї жилого приміщення понад шість місяців.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з вересня 2008 року залишила спірне житло та не користується ним, оскільки проживає і працює у м.Дніпропетровську.

Вказаний факт не заперечувала відповідачка, однак стверджувала про періодичне користування спірною кімнатою у вихідні та дні відпусток.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За загальним правилом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи( стаття 57 ЦПК). Стаття 64 ЦПК до письмових доказів відносить будь-які документи, акти, довідки, листування або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Місцевий суд, всупереч викладеним нормам цивільного процесуального закону, не звернув увагу на те, що обов»язок доказування покладено на обидві сторони. Відхиляючи надані позивачем акти від 21.03.2013 року та від 04.11.2014 року про не проживання відповідачки у спірній кімнаті, суд помилково не врахував, що вони є належними та допустимими доказами, оскільки містять відомості про обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги: не проживання позивачки в спірній кімнаті та час, з якого вона там не проживає. Вказані акти складено та підписано як працівниками КЖРЕП №1, так і мешканцями будинку./а.с.7,89/

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що у березні 2013 року у зв'язку із затопленням кімнати НОМЕР_1, яка розташована поверхом нижче під спірною кімнатою, було входження в кімнату НОМЕР_2 з дозволу брата відповідачки, який надав ключ від кімнати. На момент огляду кімнати НОМЕР_2 встановлено прорив труби стояка опалення, а також відсутність особистих речей. З меблів у кімнаті було лише поламане крісло та пуста шафа. В кімнаті повна антисанітарія.

Свідок ОСОБА_5, яка проживає у кімнаті НОМЕР_3 вказаного будинку поряд зі спірною кімнатою, підтвердила факт не проживання відповідачки в спірній кімнаті після смерті її батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно витягів з книги обліку електроенергії по кімнаті АДРЕСА_2 які відображають показники кімнатного електролічильника, вбачається, що в період з 21.08.2007р. по 15.04.2010р. показання не змінювалися та становили 07036; з 17.05.2010р. по 16.06.2011р. змінилися з 07084 до 07546 (462 кВт/г) ( як пояснила відповідачка - в цей час у кімнаті проживали квартиранти); з 16.06.2011р. по теперішній час показники електролічильника залишилися незмінними 0754, тоді як вказаний будинок не газифікований, а тому проживання мешканців будинку тісно пов'язано з використанням електроенергії. /а.с.65V , 65VI/

Викладені обставини відповідачкою не спростовані. Натомість надана нею до Комсомольської міської ради довідка №121 від 02.11.2013 року Академії митної служби м.Дніпропетровська про те, що вона є студенткою V курсу факультету економіки менеджменту денної форми навчання, термін навчання в академії за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» - до 27 травня 2014 року, - є недійсною, оскільки відповідачка у вказаному навчальному закладі не навчалася, що підтвердила і вона сама в суді першої інстанції. /а.с.65 IV, 65- VII/

Місцевий суд, встановивши викладені обставини та дослідивши надані позивачем докази, дав їм помилкову оцінку та прийшов до хибного висновку про недоведеність позовних вимог в частині втрати права на житло.

Висновок суду про те, що відповідачка у період, який менше ніж шість місяців, була відсутня в спірному жилому приміщенні з поважних причин, оскільки періодично за сімейними обставинами та в зв»язку з роботою була вимушена залишати своє помешкання., - не ґрунтується на будь-яких належних доказах. Зазначені судом причинив відсутності не є поважними в розумінні положень ч.3 ст.71 ЖК.

Крім того, суд помилково не звернув увагу на спеціальний статус спірного житла , яке належить до фонду житла для тимчасового проживання та яке надається громадянам з метою їх соціального захисту на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання (ч.4 ст.132-2 ЖК).

Оскільки встановлено, що відповідачка не проживає у спірному житлі без поважних причин більше шести місяців, тому підлягає визнанню такою, що втратила право користування цим житлом.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Крім того, враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення і в частині задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що після пред»явлення у жовтні 2013 року позову про стягнення заборгованості по утриманню будинку та при будинкової території в сумі 1848,67 грн. позивач заявою від 12.06.2014 року зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості до 409,91 грн. /а.с.65/ Вказана заборгованість станом на 01.06.2014 року. /а.с.87/

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Міський суд викладене не врахував та помилково стягнув з відповідачки 1848,67грн., тоді як позивачем підтримані позовні вимоги на суму 409,91 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідачка має відшкодувати на користь позивача судові витрати в сумі 243,60грн. судового збору.

Керуючись ст..ст.303, 304,307,п.п.3.4 ч.1 ст.309, 314,316.317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 - задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 листопада 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_3 на користь КЖРЕП №11 заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 409,91 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60грн., а всього 653,51грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної карги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя /підпис/ Л.І.Пилипчук

Судді: /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук