Справа №2-2223/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого суді - ОСОБА_1

При секретарі - Татар Ю.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення з неї 75 000 грн. та 3% річних за користування грошима 2250 грн. , а всього просила стягнути 77250 грн. При цьому вона вказувала, що 12.02.2006 року відповідачка позичила у неї 15 тисяч доларів США та зобовязалась їх повернути 30.Х11.2006 року. Гроші не повернула.

В процесі розгляду справи 04.02.2009 року позивачка доповнила свої позовні вимоги про стягнення з відповідачки ще 388 000 грн., вказуючи, що 1.10.2007 року відповідачка взяла у неї в борг вказану суму і зобовязалась повернути до грудня 2008 року. Гроші також не повернула. При цьому позивачка уточнила свої вимоги і відмовилась від стягнення 3% річних у сумі 2250 грн. і остаточно просила стягнути тільки суму боргу 75 000 грн /15 тис.S США х 5 грн. по курсу НБУ на 2006 рік/ та 388 000 грн. суму боргу по другому договору займу і остаточно просила стягнути 463 000 гривень.

В судовому засіданні позивачка підтримала уточнений позов у повному обсязі і пояснила, що 12 лютого 2006 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджено розпискою. Згідно умов вказаного договору вона позичила відповідачці грошові кошти 15 тис. доларів США, що по курсу НБУ на 2006 рік складає 75 000 гривень. Згідно умов договору відповідачка зобовязалась повернути кошти до 30. грудня 2006 року. 01 жовтня 2007 року відповідачка позичила у неї ще гроші у сумі 388000 грн. Згідно умов договору відповідачка повинна була повернути їй борг у грудні 2008 року.. Але борг не повернула. Її неодноразові звернення до відповідачки з вимогою виконати зобовязання, відповідачка не виконала.

Відповідачка до суду не з, являється, про час, дату та місце слухання справи сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Згідно вимог ст.. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, і оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що 12 лютого 2006 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики згідно умов цього договору ОСОБА_2 позичила відповідачці грошові кошти у сумі 15 тис. доларів США. Відповідачка зобовязалась повернути грошові кошти до 30 грудня 2006 року. 01 жовтня 2007 року відповідачка позичила у позивачки ще гроші у сумі 388000 грн. Згідно умов цього договору відповідачка повинна була повернути борг у грудні 2008 року. Але борг не повернула.

Зміст укладеної угоди між сторони вбачається з представлених суду оригіналів розписок. На вказаних розписках є чіткий підпис відповідачки.

Відповідно до ч 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець / передає у власність другій стороні /позичальник/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦУ України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір непоподаткового мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

З тексту розписок вбачається, що відповідачка отримала грошові кошти.

Ст.. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідачка не повернула грошові кошти позивачці, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд погоджується з вимогами позивачки про стягнення грошових коштів за першою розпискою у розмірі 75 000 грн., тобто за курсом 1 долар США 5 грн., не дивлячись на те, що на день розгляду справи курс НБУ вищий.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не заперечувала проти того, що вона брала у борг гроші у позивачки /зустрічний позов/. Піднімала питання про те, що розписки писала під примусом, а також що всі гроші повернула позивачці. Суду не представлено доказів того, що розписки писались під примусом, а також що вони являються безгрошовими. Твердження відповідачки спростовуються її ж поясненнями у з позовній заяві про те, що вона брала гроші у борг у позивачки, а також висновками органів прокуратури за її заявою про відмову у порушенні кримінальної справи. Той факт, що оригінали розписок знаходяться у ОСОБА_2 підтверджує, що гроші за договорами позики не повернені.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 15, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст..ст. 4-8, 11, 15, 88,208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 463 000 /чотириста шістдесят три тисячі / гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 держмито на користь держави 1700 грн. /одна тисяча сімсот гривень/.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги апеляційним судом.

Суддя О.М.Буран