Справа № 449/1330/13 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/193/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Бермеса І.В., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Куцика І.І.

та з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про компенсацію вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про компенсацію вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності - задоволено частково.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у сумі 79374 грн. 00 коп. за 1/3 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 без урахування гаражу.

Після стягнення з відповідачів грошової компенсації на користь ОСОБА_4, передати 1/3 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 у власність відповідачам.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, зазначає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги того, що відповідачі не заперечили факту належності на момент розгляду справи позивачу 1/3 частини у будинковолодінні по АДРЕСА_1. Вважає, що оскільки, відповідачі не заявили клопотання про проведення повторної чи додаткової експертизи, то це вказує на згоду з висновком експерта. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі є співвласниками на підставі договорів дарування по 6/40 частки житлового будинку (його половини) по АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради №86 від 04.03.2010 року частині житлового будинку, яка належить на праві приватної власності сторонам, присвоєно номер 4, а іншій частині будинку - 4а.

Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради № 71 від 30.01.2002 року зобов»язано ОСОБА_6, виготовити документацію по узаконенню самовільно збудованого гаража по АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).

Підставою звернення до суду стало те, що між сторонами виник спір з приводу користування належними їм частками в житловому будинку і господарських будівлях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз.3 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» №7 від 04.10.1991 року, при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №1662/1663 від 12.09.2013 року (а.с.141-145 т.1), проведеної у ході розгляду справи за клопотанням позивача, встановлено:

1/ реальна вартість спірного будинковолодіння на момент проведення даної експертизи становить 486678 грн. з урахуванням вартості цегляного гаража під літ. «Л»; 426764 грн. - без урахування вартості цегляного гаража під літ. «Л»;

1/ поділ спірного будиноковолодіння по АДРЕСА_1 між трьома співвласниками по 1/3 частки, або позивачу реально виділити 1/3 частку даного будинковолодіння з влаштуванням двох окремих виходів технічно неможливо;

2/ виділення позивачу її частки, а саме приміщень підвалу:ІІ, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12 неможливе по причині порушення діючих державних будівельних норм, а саме п.2.5, п.2.9 та п. 2.22 ДБН В2.2-15-2005.

На момент проведення даної експертизи відповідачам - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 рекомендується сплатити компенсації позивачу ОСОБА_4: а/ на суму 162 229 грн. з урахуванням вартості гаражу під літ «Л»; б/ 142 254 грн. відповідно без урахування вартості гаража під літ. «Л».

В силу положень ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, зокрема право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна , що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим /ч.2 ст. 183 ЦК України/, співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Як убачається із матеріалів справи, а також підтверджено в суді апеляційної інстанції, сторони визнали, що є співвласниками будинковолодіння, по АДРЕСА_1, позивач, з урахуванням проведеної у справі експертизи та уточненого позову просила про сплату грошової компенсації за її частку у спільному майні, відповідачі позов частково визнали та не заперечили про виплату компенсації позивачу за належну їй частку у спільному майні.

Вирішуючи спір та беручи до уваги суму грошової компенсації без урахування вартості гаража в сумі 142 254 грн., оскільки такий до 2002 року був самовільною забудовою та такий, що не значився у договорі дарування від 01.11.2001 року (а.с.11 т.1), на підставі якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 6/40 часток житлового будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції вірно врахував та надав правову оцінку наданим відповідачами доказам про проведення останніми капітального ремонту та будівельних робіт по будинку, зокрема заміна паркету, обшивка вагонкою, заміна електропроводки, гідроізоляція будинку, заміна труб та замощення подвір»я плиткою, а також придбання інших матеріалів для облаштування спірного будинку, і такі проведені роботи були враховані експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи. При цьому районний суд обґрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 про проведення відповідачами ремонтних робіт у будинку та наявні у матеріалах справи квитанції про придбання будівельних матеріалів. Докази, які б спростовували вищенаведене, позивач суду першої та апеляційної інстанції не надала.

Тому мотиви апеляційної скарги про те, що відповідачі не заперечили факту належності позивачу 1/3 частки у будинковолодінні, однак ознайомившись з проведеною у справі експертизою, не заявили клопотання про проведення повторної чи додаткової експертизи, що вказує на їх згоду з такою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у відповідності до вимог ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав грошову компенсацію припиняється з дня її отримання /ч.2 ст. 364 ЦК України/.

Таким чином судом правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано матеріальний закон, рішення суду відповідає матеріалам справи та зібраним доказам, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: І.В.Бермес

Н.Л.Шумська