АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/271/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 69 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОхріменко Н. І.
суддівКачана О. В. , Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання договору дарування удаваним правочином та за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11, відділ ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, Управління Держкомзему у м. Черкаси, КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання договору дарування удаваним правочином, посилаючись на те, що з вересня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто протягом 9 років, вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_12

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з вересня 2004 року вони проживали однією сім'єю у АДРЕСА_1, мали спільний бюджет, побут, спільно вели господарство.

В листопаді 2008 року вона з ОСОБА_12 за спільні кошти придбали частину будинку АДРЕСА_2 і переїхали разом на постійне місце проживання до м. Черкаси. Придбаний будинок було зареєстровано на ім'я ОСОБА_12

За весь час спільного проживання з вересня 2004 року і по квітень 2013 року вони з ОСОБА_12 мали спільний бюджет, вели спільне домашнє господарство, придбали частину будинку у м. Черкаси, купували разом меблі та інші речі у будинок, одяг, продукти харчування, разом їздили до с. Білоусівка і обробляли там присадибну ділянку - тобто проживали однією сім'єю як чоловік та дружина. В подальшому планували офіційно зареєструвати шлюб. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. Всі необхідні дії по організації поховання та матеріальні витрати були понесені виключно нею.

Як вбачається із правовстановлюючих документів на будинок, а саме - договору дарування земельної ділянки та договору дарування частини будинку, вказана частина будинку №95 була нібито подарована громадянином ОСОБА_9 громадянину ОСОБА_12

Позивачка стверджує, що насправді фактично сторонами було укладено договір купівлі-продажу. Адже за придбання вказаної частини будинку ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_12 грошову суму у розмірі 3000 доларів США у вигляді завдатку, що підтверджується договором завдатку. Останню частину грошових коштів за вказану частину будинку у розмірі 42000 доларів США гр. ОСОБА_9 отримав від гр. ОСОБА_12 28.11.2008 року, в день підписання договорів, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_9

Просить суд встановити факт проживання її - ОСОБА_8 і ОСОБА_12 однією сім'єю без шлюбу. Визнати договір дарування 41/100 частин будинку АДРЕСА_2, укладений 28 листопада 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 удаваним правочином, визнавши укладену угоду купівлею-продажем.

08 квітня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11, відділ ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, Управління Держкомзему у м. Черкаси, КП "ЧООБТІ" про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення, посилаючись на те, що ОСОБА_12 є їхнім батьком.

Після смерті батька відкрилась спадщина на 41/100 частину будинку АДРЕСА_2, прилеглу до даної частини будинку земельну ділянку та грошові вклади на його ім'я.

Виходячи із вимог ст. 1261 ЦК України вони як діти спадкодавця відносяться до спадкоємців 1-ї черги та у встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України строк та порядок звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті батька до приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу.

Оскільки у свідоцтві про смерть їх батька його прізвище вказано «ОСОБА_12», а у наших паспортах та свідоцтва про народження прізвище вказано як «ОСОБА_7», то вони в судовому порядку встановили факт родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_12, їх батьком, що підтверджується рішеннями Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2014 року.

Просять суд визнати за кожним із них право власності по 1/2 частині земельної ділянки АДРЕСА_2, по 41/200 частині будинку АДРЕСА_2 та по 1/2 частині грошових вкладів в національній та іноземній валюті в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька ОСОБА_12 Виселити ОСОБА_8 з 41/200 частини будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_8 - задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови в задоволенні її вимоги про визнання договору дарування удаваним правочином, винесення рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_8 про визнання договору дарування удаваним правочином та задовольнити позов у цій частині, в решті залишити рішення без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви, постановлення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю викладених в ньому висновків фактичним обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки право на оспорювання договору дарування не виникло, оскільки вона не є стороною даного договору, та вона не довела факту придбання частини будинку за спільні кошти. Крім того, позивач за первісним позовом звернулася з даною вимогою до суду з пропуском строку позовної давності й питання про його поновлення не ставила, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не наведено, тому позовна вимога про визнання договору дарування удаваним правочином не підлягає до задоволення. Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу районний суд прийшов до висновку, що з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут та взаємні права та обов'язки.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надано жодних доказів, які б вказували на порушення їх прав, та вони не позбавлені права звернутися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину сторонами суду не надано. Позовна вимога про виселення ОСОБА_8 з 41/200 частини будинку АДРЕСА_2 не підлягає до задоволення, оскільки позивачами не надано підтверджуючих доказів, що ОСОБА_8 дійсно проживає в спірній частині будинку, а також є передчасною.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна з підстав неповного з'ясування, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосуванню норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 27 грудня 2013 року звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору дарування удаваним, визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частині спірного будинку ( т. 1 а.с. 2-6).

В послідуючому, після залишення позовної заяви без руху ухвалою від 17 січня 2014 року (т. 1 а.с. 37) та враховуючи залишення заяви ОСОБА_8 без розгляду ухвалою від 19 листопада 2013 року, в порядку окремого провадження за наявністю спору про право та наявності інших спадкоємців, які звертались з заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12, судом, відповідно до клопотання позивача (т.1 а.с. 83) про заміну відповідача, була проведена заміна на належних відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, ухвалою суду від 14 лютого 2014 року (т.1 а.с. 85).

В процесі розгляду даної справи як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції позовні вимоги ОСОБА_8 уточнювались, відповідно до клопотань позивачки і позовні вимоги про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частині спірного будинку - залишені без розгляду ухвалою колегії суддів від 18 лютого 2015 року.

08 квітня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні позивачів ОСОБА_10 звернулися до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом в порядку спадкування та виселення ОСОБА_8

Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року дані позови об'єднані в одне провадження.

В зв'язку з позовною вимогою ОСОБА_8 про визнання договору дарування удаваним, ухвалою суду від 11 вересня 2014 року до участі в справі в якості відповідача за первісним позовом залучено ОСОБА_9, який є дарителем згідно договору дарування від 28 листопада 2008 року (т.2 а.с. 39).

Відповідно до матеріалів справи, що підтверджується належними доказами встановлено, що ОСОБА_8 перебувала у шлюбі з ОСОБА_14, який розірваний 31 жовтня 2003 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, видана відділом реєстрації актів громадянського стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області від 31 жовтня 2003 року.

ОСОБА_12 перебував у шлюбі з ОСОБА_10, який 05 серпня 2003 року розірваний, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, видана відділом реєстрації актів цивільного сану Ірпинського міського управління юстиції Київської області від 28 грудня 2005 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 роки.

Позивачка ОСОБА_8 зареєстрована проживаючою в АДРЕСА_1. За цією адресою також зареєстровані її діти та онука, а 26 жовтня 2007 року здійснила приватизацію даної квартири на неї та трьох її дітей (т.1 а.с. 215), що підтверджено довідкою сільської ради №308 від 24 квітня 2014 року. Згідно даної довідки відповідно до запису в по господарській книзі, за даною адресою з вересня 2005 року по березень 2008 року, без реєстрації проживав ОСОБА_12 В господарстві утримувалась корова, поросята, домашня птиця, користувались земельною ділянкою площею 0,15 га. (т.1 а.с. 214).

До осені 2008 року ОСОБА_12 був зареєстрований в АДРЕСА_3, де йому належало 33/100 частини будинку, відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київськоїм області (т.2 а.с. 75-77) та яка була зареєстрована за ним на праві власності в КП Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2008 року. За даною адресою ОСОБА_12 до 18 лютого 2009 року перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС. Виплати йому проведені по 31 січня 2009 року. З обліку знятий згідно запису на картці особового рахунку, в зв'язку з виїздом до м. Черкаси.

Згідно договору дарування від 20 лютого 2009 року ОСОБА_12 подарував ОСОБА_15 належні йому 33/100 частини будинку (т. 2 а.с. 5). Повноваження на вчинення договору дарування ОСОБА_12 відповідно до довіреності від 19 вересня 2008 року надав ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 5).

28 листопада 2008 року житель м. Черкаси ОСОБА_9 подарував ОСОБА_12 41/100 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці розміром 409,0 кв.м. ( т.1 а.с. 27)

Цього ж дня ОСОБА_9, згідно договору дарування подарував ОСОБА_12 земельну ділянку площею 182 кв.м., що розташована по АДРЕСА_2 і належала дарувальнику на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЕ №625350 (т. 1 а.с. 26).

Дане право власності зареєстроване за ОСОБА_12 16 грудня 2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( т. 1 а.с. 25) та технічним паспортом на частину будинку (т. 1 а.с. 22-24).

Згідно довідки з місця проживання за даною адресою та склад сім'ї вбачається, що зареєстрованим був лише ОСОБА_12, а разом з ним без реєстрації, відповідно до показань опитуваних свідків, проживала ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 19-20).

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача за первісним позовом підтверджували проживання ОСОБА_8 і ОСОБА_12 однією сімє'ю як чоловік та дружина та вели спільне господарство з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а допитані в режимі відеоконференції свідки зі сторони позивачів за зустрічним позовом заперечували факт проживання ОСОБА_8 і ОСОБА_12 однією сімє'ю.

Безпосередніх доказів про їх спільне проживання станом на 28 листопада 2008 року та спільне набуття спірного будинку суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачкою ОСОБА_8 докази в виді письмових пояснень громадян ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 11-18) не можуть бути взяті до уваги, так як не є допустимими відповідно до ст. 59 ЦПК України.

Аналізуючи предмет та підстави за первісним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачка ОСОБА_8 просить встановити факт проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу, відповідно до ст. 74 СК України та зазначає що під час проживання однією сімє'ю вони за спільні кошти придбали 41/100 частину будинку по АДРЕСА_2 яка була зареєстрована за ОСОБА_12 відповідно до договору дарування від 28 листопада 2008 року укладеного між громадяном ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в зв'язку з цим позивачка ОСОБА_8 просила визнати зазначений договір дарування від 28 листопада 2008 року удаваним правочином, визнавши укладену угоду купівлею-продажем.

Тобто, відповідно до позовних вимог ОСОБА_8, встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, встановлені способи захисту цивільних прав судом.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Позивачка, відповідно до пред'явленого позову від 22 січня 2014 року, не зазначила, в який спосіб буде відновлене її порушене право.

Не дивлячись на це, колегія суддів вважає, що відмовити в позові з цих підстав є невиправданим і відповідно до Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює обставини, що відповідають, зазначеному у позові, порушеному праву.

Аналізуючи норми права, що регулюють встановлення фактів проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сімє'ю терміном не менше 5 років; мета встановлення факту ( розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), але важливою ознакою при цьому є відсутність спору про право. Тому дана норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Однак, позивачка ОСОБА_8, згідно позовних вимог, посилається на ст. 74 СК України, згідно якої, якщо чоловік та жінка проживають однією сімє'ю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ним за час спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Окрім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_8 та ОСОБА_12, станом на вересень 2005 року в шлюбі не перебували.

На час укладення договору дарування та набуття спірного майна, а саме 41/100 частин будинку по АДРЕСА_2 28 листопада 2008 року місце реєстрації їх було різне (с. Білоусівка Черкаська обл. та с. Коцюбинське Київська обл.), кожен з них мав на праві власності житло і не узгоджуючи один з одним розпоряджалися ним, а саме ОСОБА_12 продав 33/100 частини будинку в с. Коцюбинське Київської області, а ОСОБА_8 в свою чергу приватизували квартиру в с. Білоусівка.

Згідно довідки сільської ради в с. Білоусівка Драбівського району позивачка з ОСОБА_12 проживали до березня 2008 року, після цього їх спільне проживання ніякими письмовими доказами не підтверджено, тобто згідно даної довідки не підтверджено, що на час набуття права власності (28 листопада 2008 року) вони спільно проживали, вели спільний побут, мали спільний бюджет чи мали взаємні права та обов'язки.

Згідно довідки міської ради позивачка проживала без реєстрації в АДРЕСА_2 вже після придбання спірного будинку. На роботу прибиральницею в університет м. Черкаси позивачка також була прийнята в 2009 році.

Суд не встановив наявності між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 взаємних прав і обов'язків, ведення спільного бюджету.

Встановлення даного факту позивачці необхідно для визнання права власності на ? частину 41/100 частини придбаної в дар будинку по АДРЕСА_2, а не для прийняття спадку після смерті ОСОБА_12, однак позивачкою даний факт не доведений, не надано жодного допустимого письмового доказу на підтвердження вимог про визнання цього факту.

В судовому засіданні позивачка також не довела, що вказана частина будинку була набута за спільні кошти її та ОСОБА_12 Твердження позивачки про залучення до набуття частини будинку позичених нею 50 000 грн. не підтверджене допустимими доказами.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про встановлення факту проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу на час укладення договору дарування, та або на 28 листопада 2008 року, як цього вимагає ст. 74 СК України та набуття цього майна спільно.

Тому підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу немає.

А звідси й підстав для оспорювання договору дарування вчиненого 28 листопада 2008 року у позивачки немає, так як не встановлене судом порушене право.

Щодо зустрічних позовних вимог, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на відсутність порушеного права ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала суду про наявність спору про право та заява позивачки ОСОБА_8 до нотаріальної контори з проханням не видавати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину, що підтверджують факт існування порушеного права.

Так судом встановлено, що Рішеннями Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2014 року заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволені та встановлено факт, що вони є дітьми померлого ОСОБА_12

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 1272 ч. 1 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину, а так як відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України вони як рідні діти померлого ОСОБА_12 відносяться до спадкоємців першої черги, то у кожного з них виникло право по 1/2 частині спадкового майна з урахуванням положень ст.1278 ЦК України - по 1/2 частині земельної ділянки, по 41/200 частини будинку (41/100:2) та по 1/2 частині грошових вкладів на ім'я батька, тому, на думку колегії суддів, їх зустрічна позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно за законом в порядку спадкування підлягає до задоволення.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_2, колегія судді приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги за недоведеністю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг є суттєвими і дають підстави для їх часткового задоволення та скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові витрати, які понесли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при розгляді справи, і які складаються з судового збору за подання зустрічної позовної заяви в сумі 832 грн. та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 416 грн. на загальну суму 1248 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання договору дарування удаваним правочином та за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11, відділ ДРАЦС по Соснівському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, Управління Держкомзему у м. Черкаси, КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення - скасувати, ухваливши по справі нове рішення, яким:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання договору дарування удаваним правочином - відмовити.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та визнати за кожним з них по 1/2 частині земельної ділянки по АДРЕСА_2 загальною площею 182,0 кв.м., що належала ОСОБА_12 згідно договору дарування від 28 листопада 2008 року, по 41/200 частині будинку АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_12 згідно договору дарування від 28 листопада 2008 року та по 1/2 частині грошових вкладів в національній та іноземній валюті в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 1248 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :