АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Семеняка С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення та надання трудової книжки,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ РайффайзенБанк Аваль», в якій просила суд зобов'язати відповідача звільнити її - начальника Ровеньківського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Луганської області ОСОБА_4 з роботи, відповідно до вимог п. 1 статті 36 КЗпП, тобто на підставі поданої нею відповідної заяви. Також позивач просила зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнути з останнього виплату в розмірі 3-х посадових окладів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2015 в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що рішення є незаконним, а висновки суду не відповідають обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що саме за вищезгаданою статтею відповідач запропонував їй звільнитися з роботи, але при розгляді справи суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Справа № 757/38007/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5929/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав своєї згоди на звільнення позивача саме на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову, а з заявою про припинення трудового договору з інших підстав остання не зверталась.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що з 20.12.2002 ОСОБА_4 працює на посаді начальника Ровеньківського відділення Луганської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до витягу з наказу №341-к від 19.12.2002 (а. с. 31). 10.10.2014 у зв'язку з продовженням небезпечної ситуації у Донецькій та Луганській областях України та неможливістю відновлення роботи банківських установ, Головою правління Банку на адресу працівників Донецької обласної дирекції, Луганської обласної дирекції відділень ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено повідомлення інформаційного характеру щодо прийняття Правлінням банку рішення про закриття установ банку на частині територій Донецької та Луганської областей. До вказаного повідомлення були надані рекомендації Департаменту персоналу, які мали загальний характер щодо дій співробітників Банку, структурні підрозділи яких належать до ліквідації, а саме працівникам було запропоновано відповідно до п. 1 написати власноруч заяву на звільнення на підставі п. 1 ст. 36, ст. 38 та п. 1 ст. 40 КЗпПУ (а. с. 14-15). 05.11.2014 ОСОБА_4 звернулась до Голови правління з заявою про звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ, тобто за згодою сторін з 10.11.2014 та просила виплатити їй 3 посадові оклади та направити трудову книжку згідно вказаної в заяві адреси (а. с. 4-5). Однак відповідач відмовився звільняти її з роботи з підстав зазначених у вищезгаданій заяві. Таку відмову позивач вважає незаконною, в зв'язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Угода сторін - це самостійна підстава для припинення трудового договору, що відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи сторін тим, що для припинення трудових відносин необхідне спільне волевиявлення сторін.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпПУ (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

З огляду на наведене, можливо зробити висновок про те, що працівник не може бути звільнений за угодою сторін, якщо одна зі сторін не дає згоди на припинення трудового договору за цим пунктом або не було досягнуто домовленості про дату звільнення. У цьому випадку трудовий договір може бути розірваний з ініціативи працівника або власника чи уповноваженого ним органу з інших підстав, передбачених КЗпП, та з додержанням відповідно до встановлених для таких підстав вимог законодавства про працю.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що Банк відмовився звільняти позивача на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, у зв'язку з тим, що відносно ОСОБА_4 порушена кримінальна справа, яка пов'язана з нестачею коштів в філії, яку вона очолювала.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаного позову правильними.

Посилання апелянта на те, що саме відповідач запропонував їй звільнитися за вказаною статтею КЗпПУ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина спростовується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянт не навів переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук