Справа № 204/6241/15-ц
Провадження № 2/204/2600/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про визнання дій протиправними та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради по припиненню йому гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1, з 2008 року по теперішній час, та стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він є мешканцем квартири АДРЕСА_2. Виконавцем послуг з гарячого водопостачання багатоквартирного будинку, в якому розташована його квартира, є Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради. Для розрахунку за зазначені послуги за квартирою закріплений особистий рахунок № 705988. Починаючи з 2006 року і по теперішній час за місцем його мешкання послуги з гарячого водопостачання відповідачем не надаються. Для вирішення питання гарячого водопостачання зареєстровані у квартирі мешканці неодноразово зверталися до відповідача з листами щодо підтвердження відсутності гарячого водопостачання з 2006 року та перспектив його відновлення. На звернення відповідач надавав відповіді, в яких підтвердив факт відсутності надання послуг гарячого водопостачання з 2008 року, оскільки за більш ранній період документального підтвердження наявності або відсутності гарячої води у відповідача немає, внаслідок спливу строку зберігання робочих документів, та відмовив в добровільному відшкодуванні вартості витрат, повязаних з придбанням водонагрівального баку. Окрім того, відповідач повідомив, що відключення усього багатоквартирного будинку № 65 по вул. Робочій від гарячого водопостачання сталося внаслідок наявності заборгованості мешканців за спожиту теплову енергію на протязі тривалого часу. У звязку з цим, він на його думку реалізував надане йому законом право обмеження постачання теплової енергії шляхом зменшення її обсягів за рахунок підігріву води у випадку наявності заборгованості. Позивач вважає, що дії відповідача по припиненню йому гарячого постачання, як споживачу послуг, є протиправними. Споживачем послуги з надання гарячого постачання є позивач і члени його родини, а не багатоквартирний будинок у цілому, як вважає відповідач. Як споживач, ані на час відключення, ані на теперішній час позивач не мав і не має заборгованості перед відповідачем. Таким чином, у відповідача не було жодних правових підстав припинення постачання гарячої води у вищевказану квартиру. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 2000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що позивачем не надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань. Відповідач неодноразово наголошував, що причиною зупинення гарячого водопостачання є, по- перше: вкрай незадовільний технічний стан внутришньобудинкової системи гарячого водопостачання, з огляду на що немає технічної можливості подавати в систему гарячу воду; по-друге - і головне - відсутність у відповідача достатнього обсягу газу, якого ледве вистачає на здійснення опалення житлового фонду та інших споживачів в межах санітарної норми. Таким чином, ніякої вини відповідача в припиненні постачання гарячої води не тільки в квартиру позивача і не тільки в будинок 65 по вул. Робочій, але й у весь житловий фонд. Твердження позивача про відсутність заборгованості перед відповідачем не має відношення до справи, оскільки немає заборгованості за теплопостачання, гаряче водопостачання є іншою послугою, за яку нарахувань взагалі немає. Як вже зазначалось вище, відсутність гарячого водопостачання в будинку по вул. Робочій, 65 має місце не лише у квартирі ОСОБА_3, не тільки у всьому будинку, але й у всьому житловому фонді, який обслуговує КП «Теплоенерго», що обумовлене зовсім не заборгованістю мешканців будинку за теплопостачання. КП «Теплоенерго», як теплогенеруюче підприємство, у виробничому процесі повністю залежить від обсягів постачання природного газу, який використовується для опалення та гарячого водопостачання. КП «Теплоенерго», як споживач, не має права самостійно коригувати обєм споживання природного газу, оскільки такі дії споживача призводять до порушення обовязків постачальника перед іншими контрагентами, зокрема, перед газозберігаючими, газорозподільними та газотранспортними організаціями. На період з 2006 року по теперішній час офіційних затверджених лімітів на споживання газу підприємство не має. Фактично відповідач використовує в опалювальний сезон стільки газу, скільки фактично є у газорозподільній системі. Станом на 01.10.2015 року Комунальне підприємство «Теплоенерго» заборгувало Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» понад 250 млн. грн. У звязку з важким фінансовим станом КП «Теплоенерго» відповідач не в змозі виконувати обовязки з своєчасної оплати фактично спожитого газу. Таким чином, відповідач, забезпечуючи опалення житлового фонду у зимовий період, не має правових підстав на витрату газу для виробництва ще й гарячої води для населення та інших споживачів. Тому, проблема відсутності гарячої води у окремій квартирі позивача не має локального характеру, стосується постачання гарячої води абсолютній більшості споживачів (населення), яких обслуговує КП «Теплоенерго».

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради від 13.0.2015 року (а.с.4).

Відповідач надає у вищевказану квартиру послуги з теплопостачання та має надавати послуги з гарячого водопостачання, у звязку з чим, на ім'я ОСОБА_4 відкритий особовий рахунок № 7-705988.

Проте, з 2008 року відповідач не здійснює у вищевказану квартиру надання послуг з гарячого водопостачання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується представником відповідача. Крім того, вищевказаний факт встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року по справі № 200/7731/13-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року (а.с.8-11).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, вищевказані обставини не потребують доказування, оскільки вони встановлені судовим рішенням по вищевказаній цивільній справі, що набрало законної сили, та визнаються сторонами у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 зазначеного вище закону).

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За п. 8 цих Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання надавались без укладення договору між КП «Теплоенерго» та споживачем.

Пунктом 32 Правил визначено обов'язки виконавця послуг, серед яких: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньо-будинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту; утримувати внутрішньо-будинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; інформувати споживача протягом доби з дня виявлення недоліків у роботі внутрішньо-будинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що розташовані за межами багатоквартирного будинку або житлового будинку (у разі його особистого звернення - невідкладно), про причини та очікувану тривалість зупинення надання послуг або обмеження їх кількості, а також про причини порушення якісних показників надання послуг; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сімї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Листом від 29.03.2013 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг надано роз'яснення, за відповідно до положень пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору, а у відповідності до пункту 4 цих Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. В свою чергу, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Слід зауважити, що відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. З огляду на зазначене вище, чинними законодавчими та нормативно-правовими актами чітко розмежовано відносини, які регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, та відносини, які регулюються договором про надання житлово-комунальних послуг, а саме встановлено, що відносини у сфері теплопостачання регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, який укладається між теплопостачальною організацією та фізичною особою, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридичною особою, яка використовує теплову енергію, а відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який укладається між суб'єктом господарювання, визначеним у встановленому законодавством порядку виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг, та фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати зазначені послуги.

З вивчених судом матеріалів справи встановлено, що відповідачем визнається факт припинення гарячого водопостачання, а також, власне й обов'язок з постачання гарячої води до квартири позивача.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи те, що позивач не має заборгованості перед відповідачем, а послуги з водопостачання гарячої води мають надаватися за вказаною адресою саме відповідачем, суд вважає можливим визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради по припиненню ОСОБА_3 гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1, з 2008 року по теперішній час.

При цьому, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, в тому числі, у приниженні її честі, гідності. Розмір грошового відшкодування її при цьому визначається судом з засад розумності і справедливості, залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань завданої внаслідок порушення її прав, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та виходячи з розумності, справедливості та за внутрішнім переконанням, враховуючи що позивач довів незаконність відключення від теплопостачання, тривалість протиправних дій з боку відповідача, а також те, що він є добросовісним споживачем, суд вважає необхідним стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід державного бюджету повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 22, 23, 526, 527 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про визнання дій протиправними та моральної шкоди - задовольнити.

Визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради по припиненню ОСОБА_3 гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1, з 2008 року по теперішній час.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь державного бюджету судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова