Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в особі представників Маляра ЯнаАнатолійовича та Шуліки Аліни Володимирівни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з указаною скаргою та просило визнати протиправними та незаконними дії Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2015 року, постанови про арешт коштів боржника від 16 лютого 2015 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 лютого 2015 року, а також просило скасувати вказані постанови.

ПАТ «Акцент-Банк» обґрунтовувало свої вимоги тим, що оскаржувані постанови були винесені неповноважним органом на підставі виконавчого листа, який не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку направлення документів сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційних скаргах ПАТ «Акцент-Банк» в особі представників Маляра Я.А. та Шуліки А.В. просить скасувати вказані ухвали та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що виконавчий лист відповідав вимогам законодавства, оскаржувані рішення та дії були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах наданих державному виконавцю повноважень, а права чи свободи заявника порушено не було.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з наступних підстав.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, ЦПК України, ГПК України, КАСУ, законами України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судами установлено, що 03 лютого 2015 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 07 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача, стягнення коштів (повернення депозиту).

14 лютого 2015 року за даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 46530807. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 46530807 того ж дня була направлена сторонам та отримана, зокрема ПАТ «Акцент-Банк» - 18 лютого 2015 року.

Того ж дня державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів боржника, а також 16 лютого 2015 року - про арешт коштів боржника, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що до юрисдикції загальних та господарських судів віднесені тільки ті справи по оскарженню рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, які чітко визначені законом, зокрема розділом сьомим ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень, статті 383 - 389 ЦПК України), а у всіх інших випадках справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суди не врахували, що обґрунтовуючи дану скаргу заявник не посилався на вимоги статей 383 - 389 ЦПК України. Крім того, судами не досліджувалося рішення, на виконання якого видані виконавчі листи, оскільки останнє в матеріалах справи відсутнє. Таким чином, розгляд вказаної справи відбувся не в межах виконавчого провадження вищевказаного судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не встановили природи правовідносин, що виникли між сторонами, доводів та заперечень учасників процесу не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин, не встановили наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення скарги та у якому порядку слід розглядати вказану скаргу.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та постановили ухвали, які не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в особі представників Маляра ЯнаАнатолійовича та Шуліки Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: Ю.Г. Іваненко

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська