АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2831/15 Справа № 183/6732/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Романюк М.М.
05 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.
при секретарі Яловій Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Меліоративненської селищної ради, треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 06 вересня 2013 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її рідний дядько по материнській лінії ОСОБА_4.
Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_4, вищезазначену спадщину прийняв та фактично став володіти у відповідності до вимог ст.ст.548, 549 ЦК України, (в редакції 1963 року), його рідний син, а її двоюрідний брат - ОСОБА_5.
У лютому 2007 року ОСОБА_5 трагічно загинув.
Про смерть ОСОБА_4, та ОСОБА_6 позивач дізналась лише на початку 2012 року.
З урахуванням того, вона проживає в іншій країни, вважає, що з поважних причин пропустила строки звернення із заявою про прийняття спадщини і просить: визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6; встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини; встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 його сином ОСОБА_6 шляхом фактичного володіння; встановити факт смерті ОСОБА_6; встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, є її рідним дядьком, а ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого знайдено мертвим 03 квітня 2007 року - є її двоюрідним братом.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо встановлення фактів постійного проживання, прийняття спадщини та родинних відносин суд першої інстанції виходив з того, що хоча дані факти й знайшли своє підтвердження та встановлені судом, однак оскільки позивач пропустила строки встановлені законом звернення до нотаріальної контори і вимоги про надання додаткового строку задоволенню не підлягають, тому суд вважає, що і в частині встановлення фактів, необхідно відмовити.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним дядьком ОСОБА_2; що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер у лютому 2007 року є двоюрідним братом ОСОБА_2; що ОСОБА_6 постійно проживав із ОСОБА_4 на час смерті останнього, тобто у травні 2003 року та що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України та п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст.256 ЦПК України).

Відповідно до п.5 ч. 2 ст.234 та п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, суд першої інстанції дійшовши правильного висновку, що зазначені факти знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, помилково вважав, що у задоволенні зазначених вимог необхідно відмовити, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання, прийняття спадщини та родинних відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд першої інстанції виходив з того, що позивачем визначений законом строк пропущений без поважних причин.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лютому 2007 року.

Згідно довідки Новомосковського відділення ОКЗ "Бюро судово-медичної експертизи" 04 квітня 2007 року було проведено дослідження трупа невідомого чоловіка, після чого було видано лікарське свідоцтво про смерть, на підставі якого в Новомосковському відділі РАЦС був складений актовий запис №2 від 13 квітня 2007 року. Згідно протоколу впізнання від 20 жовтня 2010 року вищевказаний труп пізнаний ОСОБА_8 як гр.ОСОБА_6.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що труп невідомого був пізнаний ОСОБА_8 у 2010 році, ОСОБА_8 є представником позивача і повідомила її про смерть ОСОБА_6, а з даним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду 06 вересня 2013 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання відповідної заяви.

Посилання апелянта на те, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки в неї на руках не було свідоцтва про смерть ОСОБА_6 не може бути прийнята до уваги з наступного.

Законодавством визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто дня смерті особи (ст.ст.1220, 1269, 1270 ЦК України).

Таким чином, позивач протягом шести місяців після смерті ОСОБА_6, або після того, як їй стало відомо про його смерть, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відсутність у неї свідоцтва про смерть ОСОБА_6 не перешкоджало їй подати відповідну заяву до нотаріальної контори та вирішувати питання про отримання свідоцтва про смерть (шляхом звернення до органів РАЦС, як вона це зробила у 2014 році, або до суду з відповідним позовом).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням того, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження поважної причини не подання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщині, а також приймаючи до уваги, що законодавством передбачено що саме неподання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори з поважних причин може бути підставою для визначення додаткового строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо встановлення додаткового строку на подання заяви.

Крім того, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2012 року, яке набрало законної сили, спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 визнана відумерлою та передана у власність територіальної громаді смт.Меліоративне в особі Меліоративненської селищної ради Новомосковського району.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту смерті ОСОБА_6 суд обґрунтовано виходив з того, що у задоволенні даної вимоги необхідно відмовити, оскільки наявне свідоцтво про смерть ОСОБА_6

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2015 року в частині відмови у задоволених вимог щодо встановлення факту постійного проживання, прийняття спадщини та родинних відносин - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Меліоративненської селищної ради, треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним дядьком ОСОБА_2.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер у лютому 2007 року є двоюрідним братом ОСОБА_2.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_4 на час смерті останнього, тобто у травні 2003 року.

Встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

І.О.Петренко