27.02.2015 Справа № 756/3459/14-ц
Номер справи 756/3459/14-Ц
Номер провадження 2756/93/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Кричиної А.В.

при секретарі - Ганзюку Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 01.08.2008 року укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, ОСОБА_1, посвідченого 01.08.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3; скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек договір іпотеки від 01.08.2008 року; скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна вказаний договір іпотеки та стягнути понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка є співвласницею квартири АДРЕСА_1. Відповідно до договору іпотеки від 01.08.2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в забезпечення виконання кредитного договору № К2S4GA, було передано в іпотеку вищезазначену квартиру. В лютому 2014 року позивачка випадково дізналась про те, що в квітні 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 01.08.2008 року, за умовою якого змінився розмір платежів по кредитному договору. Як власник квартири згідно договору іпотеки позивачка передала належне їй нерухоме майно, то відповідні зміни до кредитного договору є суттєвою обставиною, яка впливає на умови договору іпотеки. Такі умови повинні бути погоджені з позивачкою шляхом укладання відповідної додаткової угоди до договору іпотеки. Права ОСОБА_1 як сторони за договором іпотеки порушені відповідачем та мають бути відновлені, оскільки збільшення суми щомісячних виплат по кредиту впливають на можливість позбавлення позивачки права власності на належну їй частку нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у повному обсязі. В запереченнях представник зазначив, що банк укладав кредитний договір з ОСОБА_2 та повинен повідомляти про зміни умов кредитного договору тільки позичальника.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що погоджується з позицією представника банку.

Третя особа в судове засідання не з'явилась,про розгляд справи повідомлена належним чином, про що в справі містяться відповідні документи, заяв, заперечень, клопотань суду не надала, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір К2S4GA, згідно умов якого банк надав кредит в розмірі 344420,00 грн. на строк з 01.08.2008 року по 01.08.2018 року.

В забезпечення вказаного кредитного договору 01.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2001 року квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім'ї: ОСОБА_1 в рівних долях. (а.с. 21)

Нормами ст. 203 ЦК визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України)

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо іпотекодавцями.

Договір іпотеки від 01.08.2008 року є укладеним в належній формі, його сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в підтвердження чого є їх підписи на договорі.

Враховуючи, що умови договору іпотеки є ясними та чіткими та позивачка ознайомилась з його умовами повністю, погодилась з ними, що підтверджується її підписом на договорі, суд не вбачає підстав визнання договору від 01.08.2008 року, недійсним.

Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки обставини, що були підставою для забезпечення позову відпали, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва № 2/756/2305/14 від 03.04.2014 року, у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203-204, 627-628, 638 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва № 2/756/2305/14 від 03.04.2014 року, у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя