Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/3747/14 Головуючий у І інстанції: Смолка І.О.
Провадження № 22-ц/778/1218/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: страхова компанія ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування спричиненої злочином шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: страхова компанія ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, спричиненої злочином.

У позові зазначила, що вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 28.11.2013р. ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, за те, що він 28.09.2012р. приблизно о 16 год., перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння та керуючи прогулянковим швидкісним катером «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 на відстані 60-70 метрів від берегу, навпроти другого сектору Приморського пляжу м. Ялти порушив транспортні правила, що убезпечують рух, наїхав на ОСОБА_2, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження. Позивач вказувала, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_4 їй спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на тривале лікування та становить 58 253,46 грн.

Крім того, внаслідок дій відповідачів їй також спричинено моральну шкоду, яка виразилась в страху перед загрозою смерті, у фізичному болі, стражданнях внаслідок отриманих ушкоджень та постійних медичних операцій, неможливості тривалий час пересуватись, втрати сну, порушення нормальних життєвих зв'язків внаслідок тривалого лікування, позбавлення можливості повноцінного спілкування з друзями, близькими та родичами, можливості виховувати малолітнього сина. Моральну шкоду вона оцінила у

200 000 грн. Просила відшкодувати їй вказану матеріальну і моральну шкоду шляхом солідарного стягнення з відповідачів: з ОСОБА_4 як безпосереднього спрчинителя шкоди, з ОСОБА_3 як володільця катера і роботодавця водія ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року позовні позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 45 541 грн. 46 коп., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 755 грн. 41 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 вважає незаконним рішення в частині відмови в позові щодо стягнення сум благодійних внесків, сплачених до лікарні, в якій вона перебувала на лікуванні, оскільки вважає їх такими, що пов»язані з лікуванням. Також вважає, що суд безпідставно зменшив визначену нею суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. до 30 000 грн., не вмотивувавши належним чином своїх висновків, а також безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на послуги адвоката. Тому просила змінити рішення суду в цій частині, задовольнивши вказані вимоги, а також стягнувши всі суми в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказує на необгрунтованість стягнення з нього матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування, оскільки чеки та квитанції не базуються на призначеннях лікарів, у більшості чеків та квитанцій відсутні передбачені законодавством реквізити. Вказує, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди є завищеним, оскільки ОСОБА_2 сама не дотрималась відповідних Правил, запливши за буйки. Тому просить змінити рішення суду, відмовивши в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди та зменшивши суму моральної шкоди до 5 000 грн., яку стягнути солідарно з усіх відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, виходячи за наступного.

Судом встановлено і ці обставини не оспорюються сторонами, що згідно з вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2013р. ОСОБА_4 засуджено за ст. 291 КК України за те, що він 28 вересня 2012р. приблизно о 16 год. 20 хв., перебуваючи в стані наркотичного сп»яніння, як судноводій керуючи маломірним судном у відкритому морі навпроти другого сектору Приморського пляжу м. Ялта за межами лінії буйків, на відстані 70-80 метрів від берегу, з необережності, не помітивши ОСОБА_2, яка в надводному положенні пропливала на шляху маневрування судна, діючи в межах злочинної недбалості, здійснив наїзд на останню, чим спрчинив їй тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя у момент спричинення.

Спір між сторонами виник з приводу визначення розміру спричиненої вказаними діями ОСОБА_4 матеріальної і моральної шкоди, а також щодо порядку відшкодування шкоди: солідарно або в індивідуальному порядку будь-ким з відповідчів.

Судом встановлено, що власником джерела підвищеної небезпеки - катеру «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1, є ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 154, 185, 186), який за договором позички (безоплатного користування судном) від 08.06.2012р. передав його в користування ОСОБА_3 Згідно з пунктом 3.2 договору позички користувач несе відповідальність за безпеку судноплавства та відповідальність перед третіми особами у разі завдання шкоди ( Т. 1 а.с. 155). Тому саме ОСОБА_3 був володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент травмування ОСОБА_2

Між ОСОБА_3 як роботодавцем та ОСОБА_4 як працівником був укладений строковий трудовий договір від 05.09.2012р., згідно з яким ОСОБА_3 винайняв ОСОБА_4 капітаном маломірного судна для роботи на катері «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 на період з 05.09.2012р. по 30.09.2012р., а отже між ними існували трудові правовідносини ( Т. 1 а.с. 14-18, 192 ). Відповідно до п 3.1 цього договору сторони домовились, що режим робочого часу працівника є повним робочим днем та враховує додаткову оплату понад нормованих робочим часом годин ( Т. 1 а.с. 190).

ОСОБА_4 травмував ОСОБА_2, керуючи катером під час виконання

трудових обов»язків на підставі вищевказаного трудового договору.

На момент настання події відповідальність за шкоду чи збтки, заподіяні третім особам у

зв»язку з експлуатацією мотокатера «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» згідно з договором № 621-06/2012 ( Т. 1 а.с. 127-133). Однак відповідно до умов п.п. 5.1.1 пункту 5.1 ч. 5 цього договору страхування, не вважається страховим випадком подія, що сталася у зв»язку чи внаслідок умислу, бездіяльності чи недбалості страхувальника, судновласника, менеджера МВЗ, а також їх представника.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 знаходився під час події в стані наркотичного сп»яніння та проявив злочинну недбалість, що виключає обов»язок страховика здійснити виплату страхового відшодування потерпілому від його дій.

Встановивши вказані обставини, суд обгрунтовано у відповідності до вимог ст. 1172 ЦК України визначив, що відповідальною за шкоду особою є саме ОСОБА_3, оскільки він є володільцем катеру на час скоєння злочину його працівником ОСОБА_4, внаслідок якого спрчинено матеріальну і моральну шкоду потерпілій ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що за трудовим договором ОСОБА_4 не було визначено катання людей на надувних плавзасобах, не спростовують вказаних висновків суду.

Так, з договору про сумісну діяльність від 01 вересня 2012р. вбачається, що ФОП ОСОБА_3 є стороною цього договору, яким передбачено надання послуг з прокату катера з «бананом» у період з 01.09. по 30.09.2012рр. (Т. 1 а.с. 10).

З трудового договору з ОСОБА_6 не вбачаєься переліку його трудових обов»язків, крім того, що він зазначений судноводієм катеру «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1, яким останній і керував 28.09.2012р. під час наїзду на ОСОБА_2

Таким чином, колегія вважає неспроможними доводи обох апеляційних скарг щодо покладення солідарного обов»язку з відшкодування шкоди на ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але правильними висновки суду щодо покладення обов»язку з відшкодування шкоди саме на ОСОБА_3

Аналізуючи доводи ОСОБА_2 щодо включення до матеріальної шкоди благодійних внесків, зроблених нею до лікарні, куди вона була транспортована у зв»язку з отриманими ушкодженнями, колегія вважає їх необгрунтованими.

Так, благодійні внески до лікувальної установи здійснюються на підставі Закону України від 16 вересня 1997 року № 531/97-ВР "Про благодійництво та благодійні організації", відповідно до якого благодійництво - добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги, а благодійна організація - недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із цим Законом. Тобто такі витрати не є обов'язковими.

Відтак, суд правильно відмовив у відшкодуванні за рахунок відповідачів сплачених ОСОБА_2 благодійних внесків у сумі 12 712 грн.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі наголошує на недоведеності позивачем суми

матеріальної шкоди у стягнутому судом розмірі 45 541,46 грн., посилаючись на неналежне оформлення квитанцій та чеків, які надані позивачем на підтвердження витраченої нею на лікування суми.

Дослідивши вказані доводи, колегія вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно висновку експерта Ялтинського відділення КРУ «Бюро СМЕ» № 452 від 24.07.2013р. ОСОБА_2 внаслідок наїзду на неї катеру «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 завдані наступні тілесні ушкодження - поєднану травму тіла: відкритий осколковий перелам діафіза (тіла) лівої плечової кістки, відкритий осколковий перелам верхньої третини лівого стегна, відкриті перелами 7-8-9 ребер зліва, рублені і рвані рани лівого плеча, лівого стегна, що потребували оперативного лікування; рублені і рвані рани грудей та живота зліва, лівого передпліччя: садна живота, ускладнені травматичним шоком 3 ступеня, посттравматичним брахиоплекситом лівої верхньої кінцівки, нейропатією лівого променевого нерва, контрактурою змішаного типу лівого плечового, ліктьового, променевого суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя у момент спричинення ( фото ушкоджень - Т. 1 а.с. 74-76).

У зв»язку з отриманими ушкодженнями ОСОБА_2 у період з 28 вересня 2012р. по вересень 2013р., знаходилась на стаціонарному лікуванні в Ялтинській міській лікарні 4

рази: з 28.09.2012р. по 17.01.2012р. - 112 днів, та їй було зроблено 4 операції; з 17.01.2013р. по 26.02.2012р. - 39 днів, проведено 6 операцій; з 29.04.2013р. по 12.06.2013р. - 44 дні; з 16.06.2012р. по 01.07.2012р. -15 днів, проведено 2 операції ( Т. 1 а.с. 27). Отже, протягом року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні 210 днів та їй було зроблено 12 операцій.

З огляду на важкість отриманих ушкоджень, тривале лікування, 12 операцій, ОСОБА_2 потребувалась велика кількість медикаменів, матеріалів, крові тощо, які придбавались згідно з квитанціями і чеками, наданими позивачем у матеріали справи ( Т. 1 а.с. 37-73).

Заперечуючи щодо наявності в декількох з них реквізитів, зокрема, відомостей про особу, яка понесла ці витрати, порядкового номеру, ОСОБА_3 вважав, що їх не можна брати як належні та допустимі докази.

Проте, колегія не погоджується з цими доводами відповідача з огляду на те, що не мається вини позивача у видачі їй розрахункових документів без порядкового номеру, а також не могло бути у цих документах і її прізвища у періодах, коли вона не могла самостійно пересуватись та придбавати собі медикаменти. Крім того, на думку колегії, посилаючись лише на відсутність порядкового номеру або прізвища позивача у квитанціях, відповідач не спростував відомостей цих розрахункових документів по суті, тобто, що придбані на їх підставі медикаменти не потребувались ОСОБА_2 за її станом здоров»я на час їх придбання.

Отже, відповідач не довів своїх заперечень проти позову в цій частині, а позивач, надавши ретельний розрахунок матеріальної шкоди на суму 45 541,46 грн., який відповідає періоду її лікування протягом року з моменту отримання травм, підтвердив кожну позицію відповідним розрахунковим документом, надавши його в матеріали справи ( Т. 1 а.с. 37-73- копії, Т. 2 а.с. 5-24 - оригінали). Тому підстав для скасування або зміни рішення в частині визначеного судом розміру матеріальної шкоди колегія не вбачає.

Обидва апелянта оскаржують рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди: ОСОБА_2 вважає замалою суму у 30 000 грн. та наполягає на стягненні 200 000 грн, а ОСОБА_3 наголошує на грубій необережності самої потерпілої, тому вважає достатньою суму в 5 000 грн.

Досліджуючи обставини порушення ОСОБА_2 вимог щодо плавання в межах буйків, на відстані, не більшій 50 метрів від берега, колегія встановила наступне.

На підставі ч.ч. 2, 4 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Як роз'яснює Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Згідно з листом № 02.1-26/6916 від 23.10.2012р. Ялтинської міської ради, схемою руху катера «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 не передбачено захід на Приморський пляж м. Ялти, а також не надавався дозвіл на розташування стоянки катера на цьому пляжі ( Т. 1 а.с. 9).

Відповідно до списку, затвердженого постановою Верховною Радою АР Крим від 12.06.2012р. № 364-р «Про затвердження переліку та розташування баз-стоянок маломірних судів на водних об»єктах АР Крим» база-стоянка на пляжі «Приморський» відсутня.

З дозволу Серії НОМЕР_2 від 20.07.2012р., виданого СПД ОСОБА_3 вбачається, що йому узгоджено здійснення діяльності в акваторії Ялтинського регіону на відстані 1 км від берегу згідно зі схемою руху ( а.с. 21).

Разом з тим, згідно із встановленими вироком суду обставинами ОСОБА_4 28.09.2012р. о 16.20 год. скерував вказаний катер від пляжу «Приморський» в море з метою катання людей на плавзасобі.

Отже, той факт, що ОСОБА_2 плавала на відстані 70-80 метрів від берега, не є визначальним у цій ситуації, оскільки саме ОСОБА_4 порушено вимоги щодо заходу катеру на пляж «Приморський», дотримання схеми руху та кілометрової відстані від берега, а також п. 1.4.1 Правил судноплавтсва на внутрішніх водних шляхах України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 16.02.2004р. № 91, згідно з якими судноводії повинні вжити всіх запобіжних заходів, навіть якщо ці заходи не передбачені цими Правилами, але диктуютьсяч загальними обов»язками і сталою практикою плавання, виявляти пильність з метою запобігання, зокрема: а) небезпеці для людського життя. Крім того, ОСОБА_4 порушено також п. 6.5 абз. 5 Правил користування маломірними судами на вдних об»єктах АРК, затверджених Постановою ВР АРК від 21.06.2006р. № 104-5/06, згідно з яким заборонено управління судном в стані алкогольного чи наркотичного сп»яніння будь-якої ступені, яке може привести до втрати орієнтації.

Таким чином, ствердження ОСОБА_3 про те, що груба необережність ОСОБА_2 сприяла настанню ушкодження її здоров»я, а тому є достатнім розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн., не заслуговують на увагу, зокрема, з урахуванням інших обставин у справі.

Так, як вже встановлено вище протягом року ОСОБА_2 210 днів перебувала на стаціонарному лікуванні, де їй було проведено 12 операцій.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 11.02.2013р. МСЕК присвоєно ІІ групу інвалідності, вона є непрацездатною та потребує нагляду та лікування у ортопеда-травматолога та невропатолога ( Т. а.с. 6). Цей факт, зокрема, також свідчить про тяжкість отриманих ОСОБА_2 травм, внаслідок яких вона із здорової людини перетворилась на непрацездатного інваліда.

Ці обставини вказують на тяжкість та тривалість розладу здоров»я потерпілої, а тому впливають на ступень і характер її моральних страждань, які, на думку колегії, є глибокими та, відповідно, тривають з моменту наїзду катера до теперішнього часу, оскільки стан здоров»я ОСОБА_2 повністю не відновився.

Крім того, є очевидним той факт, що ОСОБА_2 у зв»язку зі станом здоров»я вимушена була змінювати уклад життя, витрачати додаткові зусилля на організацію побуту, всі свої зусилля спрямовувала на одужання, була позбавлена моживості повноцінно спілкуватись з членами родини та друзями, виховувати сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, не могла займатись підприємницькою діяльністю, що спричиняло їй додаткові страждання.

Тому колегія вважає частково обгрунтованими доводи ОСОБА_2 щодо замалого розміру на відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн., визначеного судом, та з урахуванням всіх вищезазначених обставин вважає, що ця сума підлягає збільшенню до 70 000 грн.

Відмовляючи ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн., суд виходив із недоведеності таких вимог, оскільки адвокатом не було надано до суду акту виконаних робіт.

Колегія погоджується з цими висновками суду як такими, що грунтуються на нормах цивільного процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Козлов О.Б. на підставі угоди № 06/01 від 01.06.2014р. надавав правову допомогу ОСОБА_2 ( Т. 1 а.с. 120), та видав ОСОБА_2 квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12/02/14 від 18.12.2014р. про сплату нею 2000 грн. за надання правової допомоги у цій цивільній справі. (Т. 2 а.с. 33).

Однак адвокат не здійснив відповідний розрахунок, який суд мав перевірити на відповідність вимогам Постанови КМУ № 590, тому суд правильно відмовив у відшкодування цих витрат.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у відповідності до вимог п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яку колегія вважає необхідним, виходячи з принципу справедливості і розумності, збільшити до 70 000 грн. В решті рішення слід залишити без змін як законне і обгрунтоване.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, збільшивши її суму до 70 000 ( семидесяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Маловічко С.В.

Кочеткової І.В.