Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/1163/14-ц Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року

встановила:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 467,70 грн та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що відповідно до договору №ZRXRRX08460340 від 04.08.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 грн зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач зобов'язувався щомісяця надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 09.01.2013 р. виникла заборгованість в розмірі 41 136,89 грн. Оскільки рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року з відповідача на користь банку стягнуто 22 120,03 грн заборгованості за вказаним кредитним договором, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 19 016,86 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 950,84 грн штрафу (процентна складова), а всього 20 467,70 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на те, що відповідач заборгованість за кредитним договором не повернув, а тому зобов'язання за цим договором в розумінні ст. 599 ЦК України не припинилися. Наявність рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір зобов'язань, які були взяті на себе відповідачем, не доведено факт невиконання ОСОБА_1 таких зобов'язань як і не доведено факт виконання банком своїх зобов'язань, оскільки відсутні докази отримання позичальником кредитної карти.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Як видно з матеріалів справи, 04.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZRXRRX08460340, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн., які зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом в термін до 03.08.2009 року (а.с. 9).

У зв'язку з невиконанням умов вказаного кредитного договору, рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 34 118 грн 96 коп (а.с.5-6). Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищенаведене, висновок райсуду про недоведеність факту виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором, недоведеність розміру зобов'язань відповідача за кредитним договором, є помилковим.

Із постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Романівського РУЮ від 16.09.2011 року видно, що вищенаведене рішення суду було звернуто до виконання. Проте, через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с. 34). На даний час рішення не виконано. А тому, висновок суду про недоведеність факту невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором не можна вважати законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Рострочка") („Стандарт") (далі Умов) передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3. даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Крім того, згідно з п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, то згідно з п.п. 5.1, 5.3. Умов він повинен нести відповідальність.

За розрахунком банку загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором ZRXRRX08460340 від 04.08.2007 р. станом на 16.09.2014 р. складає 41136,89 грн (а.с.7-8). Обраховуючи розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача у зв'язку з простроченням платежів, банк помилково виходив з того, що за рішенням суду з ОСОБА_1 вже стягнуто 22 120,03 грн. Проте, як свідчить копія рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року за вказаним кредитним договором з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 34 118 грн. 96 коп. (а.с.5-6).

Отже, до стягнення підлягає 8 468,77 грн (41136,89 - 34 118,96 = 7 017,93; 7 017,93 + 500 (штраф фіксована частина) + 950,84 (штраф відсоток від суми заборгованості) = 8 468,77 ).

За таких обставин, коли висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду відповідно до п. 3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України колегія суддів змінює також розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 468,77 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 84 грн 69 коп на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: