У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення у будинок та усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 04 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про вселення у будинок та усунення перешкод у користуванні майном, який обгрунтувала тим, що відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2014 року їй належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вона має намір користуватися своїм майном нарівні з відповідачем. Протягом останніх двох років даний житловий будинок знаходиться в повному розпорядженні відповідача, так як між нею і відповідачем склалися неприязні відносини, він їй постійно погрожував та наносив тілесні ушкодження. Ні вона, ні діти доступу до будинку не мають, а відповідач у добровільному порядку впустити їх в будинок та надати можливість користуватися таким відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила постановити рішення, яким вселити її в спірний будинок та усунути перешкоди в користуванні належною їй часткою в будинку шляхом зобов'язання відповідача надати їй ключі від вхідних дверей та воріт.

Рішенням Хустського районного суду від 4 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок та усунення перешкод в користуванні будинком залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачкою не доведено факту перешкоджання їй користуватися спільним майном з боку відповідача. Вважає, що даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, коли відповідач відмовився укласти з нею мирову угоду, що свідчить про його небажання в добровільному порядку виконати її вимоги.

В запереченні ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну і залишити рішення суду першої інстанції без змін

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону, оскільки з 2009 року позивачка не проживає в спірному будинку, жодного разу не приходила до будинку, перешкод до вселення в який відповідачем не вчиняється.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності позивачки, а клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з сімейними обставинами відхилено як необгрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням апеляційного суду від 24 квітня 2014 року, ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Хустське відділення № 6 Ужгородського регіонального управління ПАТ КБ «Надра», про поділ спільно нажитого майна і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна, у задоволенні вимог сторін про присудження в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації іншому співвласнику - відмовлено, залишено цей будинок у спільній сумісній власності сторін (а.с. 4-6).

Звернувшись до суду з позовом про вселення у вказаний вище будинок та зобов'язання надати ключі від належного їй на праві спільної часткової власності будинку ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначала, що між нею і ОСОБА_2, співвласником спірного будинку, в останні роки склалися неприязні стосунки, останній не впускає її до будинку, чим створює перешкоди в користування таким.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Частинами 1, 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відомостей про те, що відповідачем порушено права позивачки матеріали справи не містять.

Отже, у суду першої інстанції не було визначених чинним законодавством підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка неодноразово з донькою, зятем та дільничним міліціонером приходили до спірного будинку, а відповідач їх не впустив, висновків суду не спростовують та не можуть бути взяті до уваги, оскільки також нічим не підтверджені.

За таких обставин та відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивачки слід відхилити як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: