Справа № 522/267/15
Номер провадження 2/522/3803/15
У Х В А Л А

«24» лютого 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Суворової О.В.,

при секретарі Дмитрієві С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства АБ «Порто - Франко», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс», за участю третьої особи Управління НБУ в Одеській області про визнання договорів факторингу недійсними та повернення банківських вкладів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ АБ «Порто - Франко», ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс», за участю третьої особи Управління НБУ в Одеській області про визнання договорів факторингу недійсними та повернення банківських вкладів.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ПАТ АБ «Порто - Франко», ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» вносити будь які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також заборонити ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» чи будь яким іншим особам, які діють від імені ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» виконувати дії по стягненню з боржників грошових коштів, майна, за договорами іпотек, за договорами застави, за кредитними договорами переданими за договорами факторингу №1 від 16.08.2014 року, №2 від 22.08.2014 року, № 3, 4, 5 від 26.08.2014 року про відступлення права вимоги укладеними між зазначеними товариствами, обґрунтовуючи тим, що не вжиття зазначених заходів може ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву представника позивача необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи .

Суд зазначає, що заборона відповідачам вчиняти вищенаведені дії є втручанням у його господарську діяльність, що є неприпустимим .

Також суд зауважує, що оскільки ОСОБА_1 та його представник, які звернулись до суду з зазначеним клопотання про забезпечення позову, не є представниками всіх учасників, які є сторонами за договорами переданими за договорами факторингу №1, 2, 3, 4, 5 про відступлення права вимоги та звернулись до суду з самостійними позовними вимогами, в звязку з чим задоволенню заява про забезпечення позову в такій редакції, яка викладена в заяві, може порушувати права третіх осіб, які є сторонами договорів.

Згідно зі ст.151 ЦПК України суд за заявою, осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, ці заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Представник позивача не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення про задоволення позову.

Також суд зауважує , що в заяві про забезпечення позову представник позивача просить заборонити ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» чи будь яким іншим особам, які діють від імені ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» виконувати дії по стягненню з боржників грошових коштів, майна, за договорами іпотек, за договорами застави, за кредитними договорами переданими за договорами факторингу №1 від 16.08.2014 року, №2 від 22.08.2014 року, № 3, 4, 5 від 26.08.2014 року про відступлення права вимоги укладеними між зазначеними товариствами . Проте позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсними лише договорів факторингу № 1 та №2 .

За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства АБ «Порто - Франко», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс», за участю третьої особи Управління НБУ в Одеській області про визнання договорів факторингу недійсними та повернення банківських вкладів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Суворова

24.02.2015