_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1013/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М..

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту за зустрічним позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки- припиненим,

Встановив,

ПАТ "УкрСиббанк" у 2013 році звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким звернути стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 775053,52 грн на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 210,2 кв.м. , посилаючись на порушення відповідачами умов договору кредиту . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

ОСОБА_1, який діє від свого імені і від імені дружини - ОСОБА_3 - позов визнав частково і надав зустрічні вимоги про розірвання договору кредиту і про визнання договору іпотеки припиненим.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

22 січня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк „Укрсиббанк" (правонаступником АКІБ „Укрсиббанк" є ПАТ „Укрсиббанк") і ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 надавався кредит у сумі 90000 дол.США на споживчі цілі. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов"язався у термін до 22 січня 2018 року повернути суму кредиту та сплачувати щомісяця відсотки у розмірі 12,4% річних за користування кредитом. 16.02.2009 року сторони уклали додаткову угоду до договору споживчого кредиту №0: сторони визначили кінцевий термін повернення кредиту - 22.01.2018 року.

В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов"язань за договором кредиту між банком і ОСОБА_2 22.01.2008 року було укладено іпотечний договір , за умовами якого ОСОБА_2 надала Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 210,2 кв.м., в тому числі житловою - 115,4 кв.м. що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Київського райсуду м.Одеси від 17.01.2007 року.

Банк стверджує, що ОСОБА_1 свої зобов"язання за договором кредиту не виконує належним чином - кредитні кошти і відсотки за користування кредитом не повертає в розмірі і терміни, що визначені договором кредиту, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4236,14 дол.США, заборгованість за відсотками - 14437,43 дол.США (115398,38 грн.). Умовами договору передбачено, що у разі порушення "позичальником" строків виконання грошових зобов"язань банк має право вимагати від "позичальника" дострокового повернення кредитних коштів у повному обсязі. Банк направив "позичальнику" і "іпотекодавцю" досудові вимоги щодо погашення простроченої заборгованості і попередив про намір звернути стягнення боргу за договором кредиту на іпотечне майно.

Оскільки відповідачі не виконали досудову вимогу банк звернувся до суду з цим позовом і вимагає звернути стягнення загальної суми боргу за договором кредиту в розмірі 775053,52 грн,( де 664421,48 - борг за тілом кредиту, 115398,38 - заборгованість по відсотках, 15333,66 грн- пеня за порушення умов договору) на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 210,2 кв.м.

На підтвердження позовних вимог представник Банку посилався на такі докази: кредитний договір від 22.01.2008 року з додатковою угодою від 16.02.2009 року, іпотечний договір від 22.06.2006 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, досудові вимоги на адресу відповідачів, копії статутних документів банку.

Відповідачева сторона, визнаючи позов частково, не заперечувала проти наявності заборгованості по поверненню кредитних коштів і по сплаті відсотків за користування кредитом, у зв"язку з чим відповідач надавав клопотання про призначення по даній справі фінансової експертизи. Ухвала суду про призначення експертизи не була виконана експертами з причин ненадання банком необхідних документів. ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний, оскільки банк вимагає дострокового повернення кредитних коштів. ОСОБА_2, посилаючись на положення ст.559 ЦК, вимагає визнати договір іпотеки припиненим, оскільки банк і позичальник збільшили строк дії договору кредиту без її участі.

При вищевикладених обставинах суд вважає позов банку підлягаючим частковому задоволенню, а вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не підлягаючими задоволенню з таких підстав:

22 січня 2007 року сторони уклали кредитний договір на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на суму 90000 доларів США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов"язань позичальника; відсоткової ставки;порядку плати за кредит;порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Умовами кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання „Позичальником" договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків.Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов"язаня настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Умови Договору передбачають відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення кредиту та не сплату процентів за користування кредитом - позичальнику нараховується пеня у розмірах, встановлених договором. Відповідач визнав, що з його сторони має місце порушення умов договору кредиту: несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплата відсотків за користування кредитом. Не визнаючи вимоги банку в частині нарахування пені, позивач зняв клопотання щодо виконання судової ухвали про призначення фінансової експертизи і не надав суду свої розрахунки щодо розміру пені. За таких обставин суд не має правових підстав не приймати до уваги розрахунки банку щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що також відповідає умовам укладеного між сторонами іпотечного договору.

Відповідно до вимог ст.12 ЗУ „Про іпотеку" та п.4.1 іпотечного договору право звернення на предмет іпотеки до строку погашення кредиту у Іпотекодержателя виникає у випадках порушення зобов"язань за кредитним договором в момент настання терміну виконання зобов"язань за кредитним договором. Ст.7 ЗУ „Про іпотеку" і розділ 2 Іпотечного Договору передбачають, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов"язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов"язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов"язаних з пред"явленнями за основним зобов"язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов"язання чи умов Іпотечного договору. У даному випадку за умовами договору іпотеки Банк має право задовольнити із вартості предмету свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, відшкодування збитків витрат, викликаних порушенням Кредитного договору. Таким чином, вимоги банку про звернення стягнення заборгованості в сумі 775053, 52 грн за кредитним договором № 0 на іпотечне майно є доведеними і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.39 зазначеного закону суд при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури, встановленої ст.38 ЗУ „Про іпотеку".

Разом з тим, згідно з вимогами ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужену без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 ЗУ "Про заставу" та /або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя, за умови, що у позичальника або у майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Суд встановив, що квартира АДРЕСА_3 є місцем постійного проживання для майнового поручителя, для позичальника і для їхніх 5 неповнолітніх дітей. З урахуванням всіх обставин по даній справі суд вважає за можливе застосування положення ст.217 ЦПК України і відстрочити виконання рішення в частині звернення заборгованості за кредитним договором на іпотечне майно на строк дії ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Що стосується зустрічних позовних вимог про розірвання договору про надання споживчого кредиту і визнання іпотечного договору припиненим, то суд вважає ці вимоги такими, що не містяться на вимогах закону, тому не підлягаючими задоволенню. Розірвання договору є один з видів припинення договору. Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Ст.559 ЦК України регламентує припинення договору поруки, але не договору іпотеки, тому не може бути застосована до правовідносин, що існують між ПАТ "Укрсиббанком" і ОСОБА_2

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3441 грн підлягають стягненню з відповідачів на користь банку.

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу виконання умов кредитного договору, договору іпотеки та відповідальності за невиконання договорів, регулюються нормами ст.ст.525,526, 1050,1054 ЦК України, Законом України „Про іпотеку".

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Публічного Акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 210,2 кв.м. в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_2 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2007 року в сумі 775053 грн 52 коп та застосувати спосіб реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, належної на праві власності ОСОБА_2 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.38 Закону України „Про іпотеку".

Відстрочити виконання рішення суду на строк дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_1 і з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судові витрати в сумі 1720 грн 50 коп з кожного.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки- припиненим.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.