Справа №487/2599/14-ц 13.07.2015 13.07.2015 13.07.2015
Провадження №22-ц/784/1467/15
Головуюча першої інстанції: Войнарівський М.М.
Категорія-27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

з участю:

відповідача - ОСОБА_4

представника

позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство ( далі КС «ВНКТ» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21. 04. 2015 р., у справі за

позовом

КС «ВНКТ» до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку,

встановила:

13.03. 2014 р. КС «ВНКТ» звернулася з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

Позивач зазначав, що 20.03.2008 р. з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0512-017-08К за умовами якого позичальник отримав 25.000 грн. 00 коп. кредиту, зобовязавшись повернути його через 3 роки, тобто не пізніше 20.03.2011 р.

Згідно з умовами договору позичальник мав щомісячними платежами, відповідно до графіку, погашати заборгованість, у тому числі, частину кредиту та проценти за його користування у розмірі 60% річних.

В разі прострочення сплати чергового платежу розмір відсотковї ставки за період прострочки, згідно з умовами п. 4.8 договору, збільшується вдвічі.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 26.12.2013 р., складає за тілом кредиту25000 грн. 00 коп., а за відсотками 44375 грн.00 коп.

Посилаючись на наявність цієї заборгованості, її зменшення на час розгляду справи до 19068 грн. 00 коп. за тілом кредиту та до 33313 грн. 00 коп. за відсотками та солідарну відповідальність поручителя ОСОБА_6, яка за окремим договором поруки від 20.03.2008 р. зобовязалася солідарно з позичальником відповідати за його кредитними зобовязаннями, позивач просив про задоволення позову та стягнення заборгованості у розмірі 52381 грн. 00 коп.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21. 04. 2015 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності без поважних причин.

Цим же рішенням відмовлено у відшкодуванні судових витрат Спілки.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення, як незаконного, посилаючись на неправильне застосування судом позовної давності.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд виходив з того, що право вимоги у кредитної спілки настало з часу припинення оплати чергових платежів після сплати 30.11.2009 р. останнього платежу.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Положення ст. ст. 1054, 1056-1 та ч.2 ст. 1050, які регулюють правовідносини, що виникли з договору кредиту та позики, також передбачають відшкодування збитків в разі невиконання кредитного договору, шляхом дострокового його повернення та сплати процентів передбачених договором.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 267 ЦК України, право вимоги щодо стягнення заборгованості за порушеним грошовим зобовязанням, обмежене строком позовної давності, про застосування якої у судовому засіданні заявлено стороною цього зобовязання.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору ( графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли сталося це порушення, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Позовна давність у таких випадках, відповідно до правил ст. 261 ЦК, обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, а початок її перебігу співпадає з моментом виникнення права на позов.

При цьому, строк позовної давності переривається внаслідок вчинення дій що свідчать про визнання боргу,

Такою дією, відповідно до правил ст. 264 ЦК України, є погашення частини боргу, яке здійснене в період перебігу строку позовної давності, а не за його межами.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання, вправі заявити у суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики ( разом з нарахованими процентами), що підлягає оплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів.

Підпунктом 4 пункту 3.2.1 договору, встановлено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту та відсотків за його користування.

Солідарно з боржником у разі порушення умов договору відповідає і його поручитель, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя ( ст.553, 554 ЦК).

Кредитний договір, відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК вважається укладеним з моменту отримання кредитних коштів позичальником.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2008 р. з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір за умовами якого він отримав 25.000 грн. 00 коп. кредиту, зобовязавшись повернути його через 3 роки, тобто не пізніше 20.03.2011 р.

Згідно з умовами договору позичальник мав щомісячними платежами, відповідно до графіку, погашати заборгованість, у тому числі, частину кредиту та проценти за його користування у розмірі 60% річних.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 01.01.2014 р. складає за тілом кредиту 19068 грн. 00 коп. та за відсотками 33313 грн.

Останній платіж за кредитним договором здійснено позичальником 30.11.2009 р.

Тобто, строк позовної давності за щомісячними платежами за користування кредитом ( за відсотками) почав текти з часу прострочки чергового платежу. Що стосується вимоги про дострокове повернення залишку кредиту (тіла), то право на неї виникає після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Таким строком за договором є 20.03.2011 р.

Оскільки з позовом про дострокове повернення кредиту та відсотків позивач звернувся 13.03.2014 р. то передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності за вимогою про повернення залишку кредиту не сплив.

Оскільки суд не врахував належним чином цих положень позовної давності, то оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням, у відповідності до приписів.1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з того, що відповідачем не спростовано належними доказами розрахунків кредитора про розмір наявної заборгованості за кредитом і за відсотками та що ним заявлено вимогу про застосування строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності за вимогою про стягнення щомісячних платежів, які мали бути сплачені за графіком погашення до березня 2011 р. сплив 13.03.2011 р. і за таких обставин підлягають стягненню щомісячні платежі за наступний період, який обмежується датою звернення з позовом до суду у межах трирічного строку давності у розмірі 15950 грн.

Що стосується вимоги про стягнення залишку кредиту, то строк позовної давності за цією вимогою не сплив, а тому на користь позивача підлягає сума, яка дорівнює залишку кредиту у розмірі 19086 грн. 00 коп.

Разом з позичальником за цими зобовязаннями має відповідти в солідарному порядку ОСОБА_6 , яка за договором поруки поручилася за належне виконання зобовязань позичальника.

Доводи апеляційної скарги про вчинення позичальником дій, які свідчать про визнання позову не заслуговують на увагу, оскільки таких дій відповідач не вчиняв.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках витрати позивача на судовий збір

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21. 04. 2015 р. скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов КС «ВНКТ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно на користь кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство заборгованість за кредитним договором № 0512-017-08К за тілом кредиту у розмірі 19068 грн. 00 коп. та за відсотками станом на 01.01.2014 р. у межах трирічного строку позовної давності у розмірі 15950 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» по 121 грн. 80 коп. з кожного у відшкодування витрат на судовий збір.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_2