Провадження № 22ц/790/2689/15 Головуючий 1-ї інстанції Ізмайлов І.К.
Справа № 2029/2085/2012 Доповідач Бровченко І.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради, Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання ордеру недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та зобовязання в наданні іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом, який уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила визнати недійсним ордер на службове жиле приміщення № 02080 виданий 07 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова на право зайняття ОСОБА_4М та членами його сім'ї квартири АДРЕСА_1, усунути перешкоди у здійсненні права власності квартирою та виселити ОСОБА_4М, ОСОБА_6О, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 у квартиру, яку зобов'язати надати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 липня 2010 pоку, виданим Орджонікідзевською районною у м. Харкові радою на підставі рішення виконкому № 137/4 від 06 липня 2010 pоку, вона є власником квартири № 89 у житловому будинку 122-А по пр. Косіора у м. Харкові. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за нею у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22 липня 2010 року відповідно до свідоцтва про право власності та технічного паспорту, складеного КП «ХМБТІ» 03 липня 2010 року.

Вона не може реалізувати своє право на вселення та проживання у власній квартирі оскільки фактично в квартирі мешкає відповідач зі своєю родиною.

Так, 08 лютого 2005 року виконавчим комітетом Орджонікідзевською районною у м. Харкові радою, за зверненням Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийнято рішення за № 43/1, відповідно до якого спірна квартира включена до числа службового.

В подальшому за клопотанням Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова 04 жовтня 2005 року прийнято рішення № 475 про видачу відповідачеві ОСОБА_4 ордеру на службове жиле приміщення № 02080 від 07 жовтня 2005 року на право зайняття квартири № 89 у житловому будинку 122-А по пр. Косіора у м. Харкові останнім та членами його сім'ї - дружиною ОСОБА_6 та дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Вважає, що у Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на час включення спірної квартири до числа службового житла та на час видачі ордеру на це житло були відсутні будь-які права стосовно спірної квартири, в тому числі обліку квартири як службової та було відсутнє право на розпорядження нею, надання її у користування. Ордер виданий з порушенням порядку та умов надання ордеру, що призвело до порушення її прав та інтересів.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним ордер на службове жиле приміщення № 02080 виданий 07 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова на право зайняття ОСОБА_4 та членами його сім'ї квартири АДРЕСА_2. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності квартирою № 89 у будинку 122-А по пр. Косіора у м. Харкові. Вирішено питання про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 у квартиру, яку зобовязано надати Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України у строк до 01 березня 2015 року за вимогами, що відповідають ст. 50 ЖК України.

В апеляційній скарзі військовий прокурор Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 383 ЦК України наділяє власника житлового будинку, квартири правом використовувати помешкання для власного проживання, та проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 55 Житлового кодексу України також встановлює гарантії власнику будинку (квартири) та передбачає, що жилі будинку (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до укладеного між позивачем та ТОВ «Продакшн трейдз компані» (далі ТОВ «ПТК») договору на будівництво житла в порядку пайової участі від 15 лютого 2002 року, з додатком до нього № 1, з урахуванням змін, внесених до договору додатковою угодою від 09 березня 2004 року, передбачався обов'язок позивача прийняти участь у реконструкції об'єкта незавершеного будівництва за адресою: м. Харків, пр. Косіора, 122 та право позивача, як пайовика, на отримання у власність квартири № 89 в цьому будинку, а також обов'язок забудовника - ТОВ «Продакшн трейдз компані» передати позивачу у власність квартиру № 89 (а.с. 192-194).

Вартість квартири сплачено позивачкою ОСОБА_3 згідно до квитанцій прибуткового касового ордеру № 3/12 від 05 грудня 2002 року, № 17/6 від 25 грудня 2002 pоку, № 11/9 від 17 вересня 2003 року та № 39 від 05 лютого 2004 року.

09 березня 2004 року забудовником ТОВ «ПТК» передано ОСОБА_3 за актом приймання- передачі квартиру № 89 у житловому будинку № 122-А по пр. Косіора у м. Харкові.

ОСОБА_3 є власником трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 житловою площею 44,3 кв.м, загальною площею 69,5 кв.м, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Орджонікідзевською районною радою м. Харкова 13 липня 2010 року на підставі рішення виконкому № 137/16 від 06 липня 2010 року «Про видачу свідоцтва про право власності на квартиру № 89 у житловому будинку № 122-А по пр. Косіора у м. Харкові».

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» власником спірної квартири є ОСОБА_3 (а.с. 7).

Також, рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова за № 43/1 від 08 лютого 2005 року «Про включення житлової площі в число службової Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України» вимоги Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено та до числа службової житлової площі в будинку 122-А по пр. Косіора у м. Харкові включено і квартиру № 89.

07 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова на підставі рішення виконкому № 475 від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_8 видано ордер на службове жиле приміщення № 02080 на заселення з членами сім'ї у службове жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1.

Згідно даних ОСОБА_9 України в Харківській області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровані у гуртожитку розташованому у будинку № 7 по Інженерному провулку у м. Харкові (т. 1 а.с. 128).

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 листопада 2005 року відмовлено в задоволенні позову військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України до ТОВ ІБФ «ВБК» та ТОВ «ПТК» про визнання права власності в тому числі і на квартиру АДРЕСА_3, в зв'язку з не доведенням позивачем факту передачі зазначеної квартири від ТОВ «ПТК» на користь ТОВ ІБФ «ВБК» і безпідставністю підписання акту приймання-передачі спірної квартири між Східним регіональним управлінням Державної Прикордонної служби України та ТОВ ІБФ «ВБК» (т. 2 а.с.1-6)

Рішенням господарського суду Харківської області від 25 вересня 2006 року відмовлено в задоволенні позову військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України до ТОВ ІБФ «ВБК» про зобов'язання передачі квартир в тому числі і на квартиру АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 7-11).

Рішенням господарського суду Харківської області від 12 листопада 2008 року по справі № 59/200-08 встановлено, що внаслідок допущеного ТОВ ІБФ «ВБК» порушення (невиконання) умов договорів від 12 червня 1997 року № 28 та від 29 листопада 1999 року № 50 дольової участі в будівництві в частині передання квартир в будинку № 122 по проспекту Косіора у м. Харкові (він же в подальшому будинок № 122-А), втому числі квартири № 89, а також внаслідок визнання недійсним актів за змістом яких відповідні квартири були отримані ТОВ ІБФ «ВБК» від ТОВ «ПТК» та за змістом яких ці квартири були передані ТОВ ІБФ «ВБК» Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України, останній дійсно позбавився повністю можливості на квартири в будинку № 122-А по проспекту Косіора, 122-А у м. Харкові, на отримання яких він розраховував, адже рішення господарського суду Харківської області від 16 листопада 2005 року по справі № 37/379-05, від 25 вересня 2006 року по справі № 11/151-06 та від 29 травня 2007 року по справі № 40/118-07, які у встановленому порядку набрали законної сили, встановлено, що ТОВ ІБФ «ВБК» розпоряджалось відповідними квартирами шляхом передачі їх Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України безпідставно, за відсутності у ТОВ ІБФ «ВБК» відповідного права.

Згідно рішення господарського суду Харківської області від 12 листопада 2008 року по справі № 59/200-08 розірвано укладений між ТОВ ІБФ «ВБК» та відділом будівництва та розквартирування Південно- Східного напрямку Прикордонних військ України як правопопередником Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України договір № 28 про дольову участь у будівництві будинку від 12 червня 1997 pоку в частині зобов'язань сторін які стосуються передання ТОВ ІБФ «ВБК» Східному регіональному управлінню Державної Прикордонної служби України квартир у житловому будинку № 122-А по пр. Косіора у м. Харкові.

Розірвано укладений між ТОВ ІБФ «ВБК» та відділом будівництва та розквартирування Південно-Східного напрямку Прикордонних військ України як правопопередником Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України договір № 50 про дольову участь у будівництві будинку від 29 листопада 1999 року в частині зобов'язань сторін які стосуються передання ТОВ ІБФ «ВБК» Східному регіональному управлінню Державної Прикордонної служби України квартир у житловому будинку № 122-А по пр. Косіора у м. Харкові

Стягнуто з ТОВ ІБФ «ВБК» на користь Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України 5103513 грн. 60 коп. збитків, 1252882 грн. 60 коп. компенсації вартості інвестиційних коштів, 87950 грн. 81 коп. пені з суми компенсації вартості інвестиційних коштів та 562366 грн. 39 коп. штрафу за порушення умов договору.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню факт встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 16 листопада 2005 року, 25 вересня 2006 року.

Актом огляду квартири АДРЕСА_4 від 20 листопада 2010 року, складеним комісією у складі директора TOB АН «Рестріелт» ОСОБА_10, головного інженеру цього товариства ОСОБА_11, дільничного інспектора міліції ОСОБА_12, мешканця будинку ОСОБА_13 встановлено, що у вказаній квартирі проживає ОСОБА_4 зі складом родини 4 особи (а. с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність права у Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України на звернення до Орджонікідзевської районної у м. Харкові ради з вимогою про включення до числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та у звязку порушенням прав інших громадян на зазначену в ордері спірну квартиру ухвалив рішення про визнання ордеру недійсним та виселення відповідачів з спірної квартири з зобовязанням надати інше житлове приміщення відповідно до вимог ч. 2 ст. 117 ЖК України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира № 89 належить позивачу на праві приватної власності та проживання в ній відповідачів порушує його права та інтереси внаслідок чого виселив відповідачів з спірної квартири відповідно до вимог ч. 2 ст. 117 ЖК України шляхом зобовязання надати Східне регіональне управління державної прикордонної служби України інше житлове приміщення, яке вони раніше займали.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

Разом з тим, судова колегія вважає, що при ухвалені судового рішення суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 2 с. 117 ЖК України та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року. Крім того, нормами ЖК України не передбачено, що при зобовязанні надати інше житло суд повинен встановити відповідний строк, з відповідними вимогами під час розгляду справи сторони не звертались.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, в частині зобовязання Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України у строк до 01 березня 2015 року надати іншу квартиру, виклавши його у відповідності до вимог ч. 2 ст. 117 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

В іншій частині рішення є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстав для його скасування чи зміни судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що в частині зобовязання надати інше житлове приміщення Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України є неналежним відповідачем та забезпечити відповідачів житлом повинен виконавчий комітет Харківської міської ради, є помилковими.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Положення про організацію та порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 січня 2004 року № 44, які діяли на час видачі спеціального ордеру, до числа службових жилих приміщень відносяться жилі приміщення, що збудовані за кошти Державної прикордонної служби України і перебувають у комунальній власності територіальних громад населених пунктів, а також жилі приміщення, що перебувають у державній власності й оперативному управлінні Державної прикордонної служби України. Жилі приміщення, що перебувають у комунальній власності територіальних громад, включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради за клопотанням Голови Державної прикордонної служби України.

Відповідно до пунктів 3, 16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установ, організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Відповідно до ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

З вищезазначеного вбачається, що ордер на службове приміщення видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради на підставі рішення про надання службового житла адміністрацією підприємства, установи, організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЖК України громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

У звязку з викладеним підставив вважати, що обовязок щодо забезпечення ОСОБА_4 з його родиною іншим житлом відповідно до вимог ч. 2 ст. 117 ЖК України не може бути покладено на Харківську міську раду та її виконавчий комітет відповідно до діючого законодавства України.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не мав права звертатись до суду з позовом про зобовязання надати відповідачам інше житлове приміщення, висновків суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про зобовязання надати інше житлове приміщення суд першої інстанції виходив з того, що виселення громадян із жилих приміщень може здійснюватися виключно у випадках передбачених ч. 3 ст. 9 ЖК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 ЖК України у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

За таких обставин судова колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2014 року змінити в частині зобовязання Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України у строку до 01 березня 2015 року надати іншу квартиру, виклавши в наступній редакції : «Зобовязати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_4 зі складом сім'ї 3 особи: дружина - ОСОБА_6, діти - ОСОБА_5, ОСОБА_7 інше жиле приміщення, яке за розміром та благоустроєм повинно відповідати квартирі АДРЕСА_1»

В іншій частині це з рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: