У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та поруки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 17 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992819 гривень14 коп. в рахунок повернення коштів за договорами позики.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з припиненням договорів поруки.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує на його необґрунтованість в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3

Позивач доводить, що ним пред'явлено вимогу до поручителя ОСОБА_3 у шестимісячний термін відповідно до ст.559 ч.4 Цивільного кодексу України, оскільки 21 травня 2013 року надіслав для неї письмову вимогу про погашення заборгованості, яка нею отримана 22 травня 2013 року.

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_3 скасувати і прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на його користь 992819 гривень 14 коп. в рахунок повернення коштів за договорами позики та поруки.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 20 січня 2012 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 65000,00 гривень., а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим договором строк: до 20.02.2012 року - 10833,33 грн.; до 20.03.2012 року - 10833,33 грн.; до 20.04.2012 року - 10833,33 грн.; до 20.05.2012 року - 10833,33 грн.; до 20.06.2012 року - 10833,33 грн.; до 20.07.2012 року 10833,33 грн.

25 квітня 2012 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено на аналогічних умовах договір позики про передачу позикодавцем для позичальника у власність грошових коштів в сумі 54000 гривень

З метою забезпечення виконання цих зобов'язань 20 січня 2012 року і 25 квітня 2012 року між ОСОБА_1 (кредитор), ОСОБА_2 (боржник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку боржником щодо повернення суми позики за договорами безпроцентної позики грошей, передбаченим ст. 2 цього договору. Факт отримання отримання коштів за двома договорами позики підтверджується розписками ОСОБА_2 (а.с.6, 7).

Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порушення вимог ст.1049 ЦК України ОСОБА_2 не виконував свої зобов'язання по поверненню коштів за укладеними договорами позики від 20.01.2012 року та 25.04.2012 року.

Рішення суду про стягнення з нього коштів за договорами позики ОСОБА_2 не оскаржувалось.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновків суду щодо вимог до поручителя.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_3, суд вірно виходив з того, що на час пред*явлення позову порука припинилась.

Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором поруки повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (як в даному договорі).

Закінчення строку, установленого договором поруки,так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя .

ОСОБА_1 завернувся з даним позовом до суду 6 червня 2013 року, тоді як погашення чергового платежу (останнього за договором від 25 квітня 2012 року, встановлено до 25 листопада 2012 року і шестимісячний строк дії поруки закінчився 25 травня 2012 року).

Покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач 21 травня 2012 року надсилав відповідачці письмову вимогу про повернення боргу, не спростовує доведеності того, що з позовом до суду він звернувся після спливу строку дії поруки.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,317,319,323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Бондаренко Н.В.