У Х В А Л А

"20" липня 2015 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дмитренко А. М. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С ТА Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.05.2015 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор надав грошові кошти в розмірі 5000 грн. терміном на 14 календарних днів, за користування кредитом вона повинна сплатити кредитору 1400 грн., кредит надано на споживчі цілі, умовами договору передбачено нарахування пені за прострочення повернення кредиту з розрахунку 2 % за кожний день прострочення платежу, за прострочення повернення плати за користування кредитом -2 % за кожний день прострочення. Донька позивача хвора, їй постійно потрібні кошти на лікування, 27.05.2015 року донька потрапила до лікарні ТМО «Психіатрія» в м. Києві, а тому кредитний договір позивач уклала на вкрай невигідних для неї умовах під впливом цієї тяжкої обставини, за її відсутності вона б не вчинила цього взагалі. Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір, укладений 26.05.2015 року між нею та ТОВ «Споживчий центр», з моменту укладення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області посилаючись на положення ч.5 ст.110 ЦПК України, згідно якої позови про захист прав споживачів можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, даний позов подано за місцем проживання ОСОБА_1

Але посилання позивача на порушення її прав , як споживача, є безпідставними, оскільки вона просить суд вирішити спір саме на підставі відповідних норм Цивільного Кодексу України ст. 233 цього Кодексу, не вказуючи на те, які ж її права споживача є порушеними в даному випадку.

Крім того, з доданої до позовної заяви копії кредитного договору вбачається, що вид кредиту фінансовий кредит, а не споживчий кредит, як вказує позивач, на які саме цілі надано кредитні кошти, в договорі не зазначено.

Так, відносини, які виникають з кредитного договору, врегульовано нормами ЦК України.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_2 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту, в тому числі захисту інтересів споживачів фінансових послуг.

Згідно п.23 ст.1 Закону споживчий кредит-це кошти, що надаються кредитодавцем /банком або іншою фінансовою установою/ споживачеві на придбання продукції.

В Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року встановлено, що дія положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ст.11 Закону передбачені зокрема, такі права споживача право протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах, не бути примушеним достроково повернути споживчий кредит у разі незначних порушень договору тощо.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів» може застосовуватися до відносин споживчого кредитування.

В даному випадку, як вказано вище, позивачу надано фінансовий кредит, а тому вказаний вище ОСОБА_2 може застосовуватися до спірних правовідносин, якщо позивач прямо вказує на порушення норм, передбачених цим Законом.

За ч.2 ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

В позовній заяві позивач вказує, що ТОВ «Споживчий центр» знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Саксаганського,133А оф.1, що територіально не відноситься до підсудності Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно ст.115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачеві.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

А тому враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 109, 115, п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів»,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору повернути позивачу разом з доданими до неї документами в звязку з непідсудністю справи Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3