Провадження № 2/537/119/2015
Справа № 537/6159/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мілешкін М.М.,Перець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Південна залізниця» про визнання незаконним наказу №378/ос від 29.10.2014року ДП «Південна залізниця» та наказу - розпорядження №110/ос від 29.10.2014року по ВП «Локомотивне депо Кременчук» про звільнення згідно п.3 ст.40КЗпП України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука з позовом до державного підприємства «Південна залізниця» про визнання незаконним наказу від 29.10.2014р. №378/ос ДП «Південна залізниця» та наказу-розпорядження про звільнення від 29.10.2014р. №110/ос по ВП «Локомотивне депо Кременчук» про звільнення згідно п.3 ст.40 КЗпП України, поновлення його з 30.10.2014р. на роботі начальником ВП «Локомотивне депо Кременчук», стягнення з ДП «Південна залізниця» моральної шкоди у розмірі 100000 грн., стягнення з ДП «Південна залізниця» середнього заробітку за час вимушено прогулу.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивував тим, що з 14.08.2013р. він працював на посаді начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця» по безстроковому трудовому договору, а 29.10.2014р. наказом начальника державного підприємства «Південна залізниця» №378/ос від 29.10.2014р. був незаконно звільнений згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором. При цьому позивач зазначив, що 25.08.2014р. він вступив до Вільної профспілки Південної залізниці, про що належним чином був повідомлений роботодавець. Проте, звільнення відбулося без згоди профспілкової організації та з порушенням вимог, передбачених чинним законодавством, порушень трудової дисципліни він не допускав.

Позивач також зазначив, що наказ-розпорядження №110/ос від 29.10.2014р. також вважає незаконним тому, що він виданий на виконання наказу начальника залізниці №378/ос та підписаний особою, яка знаходилась 29.10.2014р. у відрядженні та не могла його підписати.

Позивач своє звільнення вважає необґрунтованим та незаконним, вважає, що вказаними незаконними діями адміністрації залізниці йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень, та просить стягнути з відповідача.

На підставі наведеного, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконними наказ ДП «Південна залізниця» від 29.10.2014 №378/ОС та наказ-розпорядження від 29.10.2014р. №110/ОС по ВП «Локомотивне депо Кременчук» про звільнення згідно п.3 ст.40 КЗпП України, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушено прогулу з 30.10.2014р. по день поновлення на роботі, з розрахунку: середньомісячну заробітну плату 5323 грн. 76 коп. поділити на 25 робочих днів, середньоденна заробітна плата складає 212 грн. 95 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували в повному обсязі та заявили, що звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця» проведено з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством України, саме за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором, а позовні вимоги вважають необґрунтованими та незаконними.

Представник третьої особи - Вільної профспілки Південної залізниці - Лашко С.С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та заявив, що, на його думку, керівництвом Південної залізниці грубо порушені вимоги чинного законодавства при звільненні позивача, який не допускав порушення обов'язків, покладених на нього трудовим договором, та, в порушення вимог ст.43 КЗпП України, був звільнений без згоди профспілкової організації.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та представника третьої особи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності та співставленні, врахувавши показання допитаних свідків, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторінсторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або держави чи суспільні інтереси.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права ,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначається в ст. 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Як правило , власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду ( стаття 4 ЦПК України ).

Стаття 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб, митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до наказу начальника державного підприємства «Південна залізниця» від 12.08.2013р. №557/ос ОСОБА_1 призначений начальником відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця».

Статутом державного підприємства «Південна залізниця», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 10.04.2012р. №212, до повноважень начальника залізниці віднесено призначення на посаду і звільнення з посади начальників відокремлених підрозділів залізниці.

Відповідно до пп.6.2 п.6 Положення про відокремлений підрозділ «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця», затвердженого наказом начальника залізниці від 31.05.2012р. №232/Н призначення начальника депо на посаду та звільнення його з посади здійснюється начальником залізниці у відповідності з встановленою номенклатурою посад та чинним законодавством.

Таким чином, у розумінні ст.ст.21, 40, 147-1 КЗпП України начальник залізниці є органом, якому надано право укладання та розірвання трудового договору, застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно п. 1.1 Загальних положень посадової інструкції начальника відокремленого депо «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1, з якою позивач ознайомлений 20.09.2013р. під особистий розпис, начальник депо керує, відповідно до законодавства України і Положення про депо, усіма видами діяльності депо. Організовує роботу й ефективну взаємодію всіх підрозділів депо, направляючи їхню діяльність на виконання плану перевезень вантажів та пасажирів при безумовному забезпеченні безпеки руху, пожежної безпеки, охорони праці, електробезпеки, санітарно-гігієнічних умов, повному використанні резервів і технічних засобів, неухильному підвищенні продуктивності праці і зниженні собівартості перевезень. Також в безпосередні посадові обов'язки, у відповідності із займаною посадою, серед іншого, входили: проведення постійної роботи по попередженню й усуненню причин, що приводять до порушення безпеки руху поїздів (п.1.3), здійснення роботи по підбору та розстановці кадрів (п.1.4), контроль виконання нормативів по забезпеченню безпеки руху поїздів згідно наказів залізниці та інших нормативних документів, що регламентують профілактичну роботу з забезпечення безпеки руху поїздів та автотранспорту (п.1.5).

За невиконання покладених на позивача обов'язків та неправильне використання наданих йому прав, розділом ІV посадової інструкції передбачено, що начальник депо несе відповідальність, зокрема, за організацію виробничо-господарської, соціально-побутової й іншої діяльності депо, забезпечення виконання завдань по перевезенню вантажів і пасажирів; завдань, передбачених Положенням про локомотивне депо (п.4.1), за забезпечення безпеки руху поїздів і автотранспорту (п.4.3), несе персональну відповідальність за неналежну профілактичну роботу по попередженню правопорушень та злочинів, а також погіршення стану трудової та виробничої дисципліни серед працівників депо (п.4.7).

Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця, затвердженого наказом начальника залізниці від 31.05.2012р. №232/Н метою діяльності депо є підтримання локомотивного парку залізниці в справному стані, забезпечення безперебійної роботи в здійсненні безпечних вантажних та пасажирських перевезень, охорона навколишнього природного середовища відповідно до чинного законодавства України (п.2.1 Положення).

Згідно з п.3.1 Положення основними завданнями депо, зокрема, є: забезпечення технічно справного стану локомотивів та стійкої роботи їх у експлуатації; забезпечення безпеки руху поїздів та охорони праці працівників; забезпечення виконання Правил технічної експлуатації залізниць України, наказів, вказівок та інструкцій Укрзалізниці, Залізниці, Служби, здійснення заходів по запобіганню транспортних подій.

Підпунктом 6.1 Положення визначено, що управління депо здійснюється начальником депо, який несе відповідальність за виконання покладених на депо завдань.

За правилами, передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана, звільнення.

Дисциплінарне стягнення, відповідно до ст.148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст.149 КЗпП України. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обрані виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку.

Під систематичним невиконанням своїх трудових обов'язків слід розуміти скоєння працівником не менше двох дисциплінарних проступків, за перший з яких він раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності. При цьому враховуються дисциплінарні стягнення за рік роботи перед звільненням.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9 (в редакції за станом на день виникнення правовідносин) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як вбачається з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Виходячи з наведеного, звільнення працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачає винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на укладання якого була його вільна згода.

В ході судового розгляду встановлено, які події передували звільненню позивача.

Наказом начальника державного підприємства «Південна залізниця» від 23.06.2014р. №145 ОСОБА_1 було оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків стосовно здійснення заходів по контролю і організації якісної роботи ремонтного та експлуатаційного персоналу, внаслідок чого видано припис на заборону експлуатації двох тепловозів.

Як вбачається з вищевказаного наказу, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є протокол наради при заступнику начальника залізниці по рухомому складу і матеріально-технічному постачанню від 13.06.2014р., подання начальника локомотивної служби Мирошниченка Ю.А., пояснення ОСОБА_1 копії яких містяться в матеріалах даної справи.

З наказом від 23.06.2014р. №145 ОСОБА_1 був ознайомлений у визначеному законодавством порядку та погодився із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення. Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 зобов'язався подібні порушення в майбутньому не допускати. Позивач наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у встановленому порядку не оскаржував. Цим наказом, разом з позивачем, також притягнуто до дисциплінарної відповідальності, у вигляді оголошення догани, начальника локомотивного депо Основа - ОСОБА_6 та начальника локомотивного депо Смородине - ОСОБА_7

01.09.2014р. наказом начальника державного підприємства «Південна залізниця» за №212 ОСОБА_1 було оголошено догану за допущений випадок порушення трудової дисципліни, а саме, появу на роботі у нетверезому стані машиніста електровоза ОСОБА_8, що призвело до виникнення інциденту в поїзній роботі.

Як вбачається з вищевказаного наказу, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є подання начальника відокремленого підрозділу «Служба локомотивного господарства» Мирошниченка Ю.А., пояснення ОСОБА_1 копії яких містяться в матеріалах даної справи.

Цим наказом позивач був попереджений, що в разі виникнення подібних ситуацій у майбутньому буде вирішуватись питання щодо доцільності його перебування на займаній посаді. З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений у встановленому порядку та погодився із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що за даний інцидент відповідальність з себе не знімає. Даний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у встановленому порядку не оскаржував.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивача двічі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Як встановлено в ході судового розгляду, у зв'язку з систематичним невиконанням позивачем обов'язків, покладених на нього трудовим договором, адміністрацією було прийнято рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

Наказом начальника державного підприємства «Південна залізниця» від 29.10.2014р. №378/ос начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором у частині здійснення заходів щодо забезпечення безпеки руху поїздів, а також трудової і технологічної дисципліни.

Як вбачається з вищевказаного наказу, підставою для звільнення позивача є: протокол оперативної наради при заступнику начальника залізниці від 02.10.2014, пояснення ОСОБА_1, подання від 03.10.2014 №Н-14/292, протокол №4 засідання профкому ВППЗ від 21.10.2014, лист голови ВПЗУ від 21.10.2014 №128, копії яких містяться в матеріалах даної справи.

Згідно протоколу оперативної наради при заступнику начальника Південної залізниці від 02.10.2014р. по розбору акту технічної ревізії локомотивного господарства Південної залізниці, проведеної у вересні 2014 року комісією апарату ЦРБ (Департамент з безпеки руху Укрзалізниці) встановлено, що на виконання плану роботи Головного управління безпеки руху Укрзалізниці на 2014 рік, затвердженого наказом від 25.11.2013р. №410-Ц/од, у період з 08 по 23 вересня 2014 року було здійснено ревізію господарства комісією апарату ЦРБ. Перевірками охоплено локомотивні депо та службу локомотивного господарства. В ході технічної ревізії встановлено ряд суттєвих порушень у відокремленому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» з утримання автогальмівного обладнання на локомотивах приписного парку, неякісної підготовки в депо локомотивів до роботи, у результаті чого допускалися випадки систематичних заходів рухомого складу на позапланові види ремонтів. Встановлено випадки експлуатації локомотивів з порушенням вимог «Інструкції з формування, ремонту та утримання колісних пар тягового рухомого складу залізниць України колії 1520 мм» ВНД 32.0.07.001-2001, затвердженої наказом Укрзалізниці від 29.05.2001 №305/Ц, порушень у порядку призначення на посаду машиністів-інструкторів локомотивних бригад, порушень у формуванні локомотивних бригад.

З висновками технічної ревізії позивач повністю погодився, про що свідчить його особисте пояснення на ім'я начальника залізниці від 02.10.2014р.

Представниками відповідача у судовому засіданні надані пояснення, що за результатами перевірок, вчинених практично по всіх локомотивних депо залізниці, найгірший стан справ з перелічених питань саме у відокремленому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук». Позивачем вказані твердження не спростовані.

Крім того, контрольною перевіркою стану справ з убезпечення руху у відокремленому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук», проведеною працівниками служби локомотивного господарства 29.09.2014р., було виявлено невиконання «Мінімуму заходів», затверджених наказом начальника залізниці від 25.12.2013р. №693/Н, особистої участі щодо зміцнення дисципліни та забезпечення безпеки руху з боку начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1

Так, на порушення п.4 «Переліку заходів щодо проведення профілактичної роботи по зміцненню дисципліни та забезпеченню безпеки руху начальника локомотивного депо», затвердженого наказом начальника залізниці від 25.12.2013р. №693/Н, у журналі обліку раптових перевірок по локомотивному депо Кременчук відсутня будь-яка інформація про виконання раптової перевірки начальником депо ОСОБА_1, яку необхідно було провести по станції Ромодан 16.09.2014р. У книзі наказів по розкріпленню локомотивних бригад (зновускомплектованих), всі накази на формування локомотивних бригад не мають підписів начальника депо.

В порушення пп.5, 19 «Переліку заходів щодо проведення профілактичної роботи по зміцненню дисципліни та забезпеченню безпеки руху начальника локомотивного депо», затвердженого наказом начальника залізниці від 25.12.2013р. №693/Н, відсутня будь-яка інформація про виїзди начальника депо ОСОБА_1 на локомотивах для перевірки роботи локомотивних бригад на шляху прямування, його участь у перевірках організації профілактичної роботи, спрямованої на убезпечення руху, згідно з розробленим по депо графіком. В порушення п.16 вищевказаного Переліку ОСОБА_1 у вересні 2014 року провів лише дві перевірки якості виконання ТО-2 замість необхідних мінімум чотирьох таких перевірок.

Про стрімке погіршення справ з організації та проведення профілактичної роботи, спрямованої на убезпечення безпеки руху, підвищення рівня трудової дисципліни, свідчить і випадок, що стався з вини працівників відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» на станції Кременчук 27.09.2014р., транспортна подія-інцидент - вихід рухомого складу за граничний стовпчик з наступним зіткненням локомотивів під час виконання маневрів.

Суд дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах даної справи, пояснення сторін та показання свідків, доходить до висновку, що адміністрацією державного підприємства «Південна залізниця» при застосуванні до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного впливу у виді доган при винесенні наказів №145 від 23.06.2014р. та №212 від 01.09.2014р. та його звільнення згідно з наказом від 29.10.2014р. №378/ос проведено з дотриманням вимог ст.ст. 147-151 КЗпП України.

При винесенні рішення судом враховано, що відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця», затвердженого наказом начальника залізниці від 31.05.2012 №232/Н, начальник депо несе відповідальність за виконання завдань та функцій, покладених на депо, згідно з цим положенням та чинним законодавством.

Так, пунктом 4 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту» від 26.01.1993 №55, встановлено, що керівник на залізничному транспорті несе відповідальність за стан дисципліни серед підлеглих і має бути прикладом у дотриманні законності, дисципліни, норм моралі, давати законні і професійно грамотні вказівки підлеглим, перевіряти якість і своєчасність їх виконання.

Статтею 16 Закону України «Про транспорт» встановлено, що підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати безпеку життя і здоров'я громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Безпека руху поїздів - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Відповідно до приписів ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Досліджені у судовому засіданні надані представниками відповідача матеріали щодо результатів проведених перевірок підтверджують факти систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав пояснення, про те, що в Локомотивному депо Кременчук дійсно були виявлені факти порушень, які, крім іншого, впливають на забезпечення безпеки руху залізничного транспорту, проте, на думку свідка, ситуація значно покращилась з призначенням ОСОБА_1 начальником депо, а аналогічні недоліки в роботі є майже у всіх локомотивних депо залізничної галузі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що, перебуваючи на посаді головного інженера локомотивного депо Кременчук, бачив недоліки в роботі та особисто приймав участь в оперативних нарадах щодо їх розгляду та застосування дисциплінарних заходів до працівників. Свідок також пояснив, що деякі недоліки мали місце як за час роботи начальником депо ОСОБА_1, так і при інших керівниках. Стосовно обставин підписання наказу-розпорядження №110/ос від 29.10.2014р. про звільнення позивача, свідок пояснив, що в цей день він дійсно перебував у відрядженні із позивачем у місті Харкові, але після приїзду в м. Кременчук він підписав його. При цьому підставою для видання вказаного наказу-розпорядження став наказ начальника залізниці від 29.10.2014р. №378/ос про звільнення ОСОБА_1 Даний наказ-розпорядження, як пояснив свідок, потрібний був лише для бухгалтерії депо, щоб провести повний розрахунок з позивачем, та сам по собі не був підставою для розірвання трудового договору із позивачем.

Стосовно ненадання згоди Вільною профспілкою Південної залізниці на звільнення ОСОБА_1 судом встановлено наступне.

Приписами ст.43 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що розірвання трудового договору з підстав п.3 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в надані згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівники без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Статтею 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства (у тому числі структурних підрозділів), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до повідомлення Вільної профспілки Південної залізниці від 25.08.2014р. №105 (вх. залізниці від 27.08.2014р. №Н-15/280) начальник відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1 з 25.08.2014р. обраний членом Вільної профспілки Південної залізниці.

З метою отримання згоди на звільнення з займаної посади начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, керівництвом державного підприємства «Південна залізниця» було направлене обґрунтоване письмове подання від 03.10.2014р. №Н-14/292 до голови Вільної профспілки залізничників України та голови Вільної профспілки Південної залізниці.

Відповідно до Протоколу №4 засідання профкому ВППЗ від 21.10.2014р. профспілка не надала згоду на звільнення з займаної посади начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» члена профкому ВППЗ ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому в резолютивній частині протоколу містяться лише відомості про результати голосування членів профкому, та не наведені мотиви, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Згідно листа Вільної профспілки залізничників України від 21.10.2014р. №128 Мала Рада ВПЗУ прийняла рішення не давати згоди на звільнення з займаної посади начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук», члена профспілкового комітету Вільної профспілки Південної залізниці ОСОБА_1 згідно п.3 ст.40 КЗпП України з мотивів, зокрема, неврахування адміністрацією окремих факторів, а саме тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника відповідно до ст.149 КЗпП України, а також відсутності вагомих причини для звільнення начальника зазначеного відокремленого підрозділу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що висновки, які містяться в листі голови Вільної профспілки залізничників України, не відповідають матеріалам, направленим роботодавцем, а відтак вказана незгода щодо звільнення ОСОБА_1 не може вважатися обґрунтованою.

Таким чином суд вважає, що рішення профспілкових організацій про ненадання згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованими, не ґрунтуються на фактичних даних та спростовуються раніше викладеними фактами систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором на начальника відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» ОСОБА_1

Крім того, в ході судового розгляду встановлено наступне. Згідно витягу з Протоколу №3 засідання профкому Вільної профспілки Південної залізниці від 16.09.2014р. (вх. залізниці від 16.09.2014р. №Н-15/315) ОСОБА_1 обраний до профкому Вільної профспілки Південної залізниці та на нього покладено виконання обов'язків технічного інспектора ВППЗ.

Статтею 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що роботодавець - це власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Такі ж визначення містяться, зокрема, в Законі України «Про охорону праці», Податковому кодексі України та численних підзаконних нормативних актах.

Юридична особа набуває прав та обов'язків та здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і чинного законодавства. Орган юридичної особи - це правовий термін, що позначає особу (одноособовий орган) або групу осіб (колегіальний орган), які представляють інтереси юридичної особи у відносинах з іншими суб'єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності).

У трудових відносинах органами юридичної особи є її керівник (генеральний директор, директор, президент тощо) або інші органи, що користуються згідно зі статутом (положенням) правом прийняття і звільнення працівників, видання наказів і розпоряджень та наділені іншими повноваженнями у сфері організаційно-управлінської діяльності.

Основними правами роботодавця є: а) право на добір працівників; б) право на укладання, зміну та розірвання трудових договорів з працівниками; в) право вимагати від працівника належного виконання роботи відповідно до умов трудового договору, дотримання внутрішнього трудового розпорядку, правил охорони праці, дбайливого ставлення до ввіреного йому майна; г) право на ведення колективних переговорів з метою укладання колективних договорів, угод; ґ) право заохочувати працівників за результатами праці; д) право застосовувати до працівників, винних у порушенні своїх трудових обов'язків, дисциплінарні стягнення; е) право на відшкодування шкоди, заподіяної працівником унаслідок порушення ним своїх трудових обов'язків; є) право ухвалювати локальні нормативні акти; ж) право на створення організацій роботодавців та ін.

Основними обов'язками роботодавця є: а) шанувати честь, гідність та інші особисті права працівника; б) дотримуватися вимог трудового законодавства; в) створювати працівникам належні, безпечні та здорові умови праці; г) своєчасно виплачувати працівникам заробітну плату та здійснювати інші виплати, передбачені нормативно-правовими актами, угодами, колективними і трудовими договорами; ґ) сприяти створенню передбачених нормативно-правовими актами, колективними договорами та угодами умов для здійснення своїх повноважень органам трудового колективу, профспілкам; д) забезпечувати на вимогу другої сторони ведення колективних переговорів з метою укладення колективного договору; е) надавати працівникам та їх представникам повну і достовірну інформацію, необхідну для ведення колективних переговорів та здійснення контролю за виконанням умов колективних договорів, угод та ін.

Приписами ч.6 ст.7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено імперативну норму, що роботодавцям заборонено бути членами виборних органів профспілки будь-якого рівня. Таку ж імперативну норму містить й п.3.1. Статут Вільної профспілки Південної залізниці, згідно якого особи середнього і вищого керівного складу на підприємствах не можуть обиратися до виборних органів профспілки.

ОСОБА_1 12.08.2013р. був призначений начальником відокремленого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» державного підприємства «Південна залізниця». Згідно з Положенням про відокремлений підрозділ та посадовою інструкцією ОСОБА_1 мав право укладати трудові договори з працівниками депо - тобто виступав роботодавцем для цих працівників, видавав накази про прийом на роботу, звільнення та накладення дисциплінарних стягнень.

Таким чином ОСОБА_1, в розумінні положень Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Кодексу законів про працю України, є роботодавцем для працівників Локомотивного депо Кременчук, а тому рішення конференції Вільної профспілки Південної залізниці про обрання його до виборного органу профспілки прийнято з порушенням зазначених вимог законодавства та Статуту Вільної профспілки Південної залізниці.

У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку про юридичну не значимість факту обрання ОСОБА_1 до складу профкому Вільної профспілки Південної залізниці.

З тих же підстав суд критично ставиться до пояснень позивача та представника третьої особи щодо порушення з боку відповідача вимог ст.ст.43 та 252 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Так, статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) тощо.

Таким чином, суд доходить висновків про відсутність з боку керівництва державного підприємства «Південна залізниця» порушень вимог ст.43 та ст.252 КЗпП України при виданні оспорюваного наказу від 29.10.2014р. №378/ос.

У відповідності до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудовому книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Судом встановлено, що належні до виплати позивачу кошти були нараховані відповідачем у день звільнення. Трудова книжка була видана позивачу за його письмовою заявою 30.10.2014р.

Судом враховані приписи чинного законодавства про те, що підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, є порушення трудової дисципліни. При цьому закон не вимагає, щоб порушення призвели до будь-яких шкідливих наслідків.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновку про відсутність порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку відповідача, а відтак і підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши усі зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень та встановлено, що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог діючого законодавства та проведено без порушення встановленого законом порядку, тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,10,11,60,61,213-215ЦПК України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст.40 п.3,43-1,47,116, 252 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «Південна залізниця» про визнання незаконним наказу №378/ос від 29.10.2014року ДП «Південа залізниця» та наказу - розпорядження №110/ос від 29.10.2014року по ВП «Локомотивне депо Кременчук» про звільнення згідно п.3 ст.40КЗпП України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня складання рішення в повному обсязі. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя Маханьков О.В.