Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1412/15 Головуючий у 1 інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Сапун О.А.,

при секретарі Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 12 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Запорізької філії до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 квітня 2011 року ПАТ "Банк Фінанси та кредит" в особі Запорізької філії звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 04 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений кредитний договір № 1588-057 МБ, згідно з яким ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у сумі 30 000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 04 травня 2022 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних.

28 березня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1588-057Р/2 від 04 травня 2007 року, згідно з яким боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Оскільки ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконувала, станом на 22 квітня 2011 року утворилася заборгованість на загальну суму 602 071 грн. 13 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2011 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2012 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором у сумі 602 071 грн. 13 коп., судовий збір у сумі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено по причині припинення договору поруки ( а. с. 79-80,135-137 т. 1 ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2012 року частково задоволено касаційну скаргу ПАТ "Банк Фінанси та кредит". Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2012 року в частині відмови у солідарному стягненні боргу з поручителя ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а. с. 207-209 т. 1 ).

25 листопада 2013 року ПАТ "Банк Фінанси та кредит" уточнило заявлені вимоги. Просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" загальну заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 11 листопада 2013 року, у розмірі 27 500,20 доларів США та 1 434 622 грн. 16 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" загальну заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 11 листопада 2013 року, у розмірі 501,00 доларів США та 1 152 191 грн. 33 коп., а також витрати по сплаті судового збору ( а. с. 219-225 т. 2 ).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року позов ПАТ "Банк Фінанси та кредит" задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" в особі філії "Запорізьке регіональне управління" АТ "Банк Фінанси та кредит" загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 500,20 доларів США та 1 434 622 грн. 16 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" в особі філії "Запорізьке регіональне управління" АТ "Банк Фінанси та кредит" загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 501,00 долари США та 1 152 191 грн. 33 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" в особі філії "Запорізьке регіональне управління" АТ "Банк Фінанси та кредит" 3 219 грн. судового збору ( а. с. 233-236 т. 2 ).

ОСОБА_4 в апеляційному порядку судове рішення не оскаржила.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2014 року відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року залишено без змін ( а. с. 241,242 т. 2, а. с. 15-18 т. 3 ).

04 березня 2014 року ОСОБА_2 на вказані вище судові рішення подала касаційну скаргу, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року задоволена частково. Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2014 року по даній справі у частині задоволення позовних вимог ПАТ "Банк Фінанси та кредит" до ОСОБА_2 скасована, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( а. с. 27-28,51-53 т. 3 ).

Не погоджуючись з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявлених до неї позовних вимог скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_2, її представника, заперечення представника ПАТ "Банк Фінанси та кредит", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до положень статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість і має її сплатити у солідарному порядку з поручителем.

Проте погодитись із висновками судів у частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судами встановлено, що 04 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений кредитний договір згідно з яким ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у сумі 30 000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 04 травня 2022 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15 % річних.

28 березня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 04 травня 2007 року, згідно з яким боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 1 статті 553, частинами 1,2 статті 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У частині 4 статті 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 3.4 кредитного договору щодо дострокового повернення усього кредиту і сплати відсотків, 24 червня 2008 року пред'явив вимогу до боржника ОСОБА_4 про дострокове погашення кредиту протягом 10-ти днів з дати отримання цієї досудової вимоги, тобто встановлено новий строк повернення кредиту до 05 липня 2008 року ( а. с. 15 т. 1 ).

З даним позовом банк звернувся до суду 22 квітня 2011 року, тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки банком було встановлено новий строк виконання зобов'язання за кредитним договором до 05 липня 2008 року.

Згідно з умовами кредитного договору поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів з погашення процентів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною З статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як убачається із розрахунку кредитної заборгованості, з 01 листопада 2009 року ОСОБА_4 не виконує взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, тому банк мав право звернутися з вимогою до поручителів протягом шести місяців, починаючи з дня порушення позичальником умов кредитного договору, тобто з 01 листопада 2009 року, а з позовом до суду звернувся 29 квітня 2011 року.

Відповідно до пункту 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від З0 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Право на повернення кредиту достроково позивач використав 24 червня 2008 року, що підтверджується листом № 3039 ( а. с. 15 т. 1 ).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, який настав у червні 2008 року, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року № 6-32цс14 у справі про визнання кредитних договорів недійсними та поруки припиненою, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Однак з позовом до поручителя банк звернувся лише29 квітня 2011 року, тобто за межами передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України строку.

Суд першої інстанції викладене до уваги не взяв і дійшов помилкового висновку, що порука, надана ОСОБА_2, не припинилась.

Враховуючи викладене, на підставі положень пунктів 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитним договором №1588-057 МБ від 07 травня 2007 року необхідно скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Запорізької філії загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1588-057 МБ від 04 травня 2007 року в розмірі 27500,20 доларів США та 1 434 622 грн. 16 коп., судового збору у розмірі 3 219 грн. скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: