Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/663/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Зінов»євій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гайворонської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Гайворонської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Павлодар Павлодарської області республіки Казахстан помер його батько ОСОБА_4. Спадкоємцями першої черги за законом являються він та його рідна сестра ОСОБА_3. Остання зі спадкодавцем на момент смерті не проживала, заяви про прийняття спадщини після смерті батька не подавала. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в м.Гайвороні. Він прийняв спадщину після смерті батька за місцем відкриття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру в м. Павлодар. На даний час він бажає оформити свої спадкові права на нерухомість у м. Гайвороні, однак не має можливості, оскільки нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частину жилого будинку через відсутність правовстановлюючого документу. Тому і просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в АДРЕСА_2.

Рішенням Гайворонського районного суду від 4 лютого 2015 року позов задоволений.

Суд дійшов висновку про те, що згідно з судовим рішенням від 6 жовтня 1976 року покійний ОСОБА_4 мав право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, яке становить спадкове майно, спадкоємцем якого являється позивач, визнавши за останнім право власності на це майно у порядку спадкування.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і залишення заяви без розгляду через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначається, зокрема, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, від вирішення якої залежить ухвалення судового рішення по даній справі.

Позивач, відповідач належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника третьої особи, який підтримував доводи скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, та, визнаючи право власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з судовим рішенням від 6 жовтня 1976 року до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в АДРЕСА_2

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, чинного до даних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Тобто, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що згідно ст. 549 ЦК України, чинного до даних правовідносин, він прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

За зверненням позивача постановою державного нотаріуса Гайворонської районної державної нотаріальної контори від 30 грудня 2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_2 у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно спадкодавця (а.с.8).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач посилався на те, що 1/2 частина спірного житлового будинку належить на праві власності спадкодавцеві.

Із матеріалів справи вбачається, що у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна, рішенням народного суду Гайворонського району Кіровоградської області від 6 жовтня 1976 року, яке набрало законної сили, право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_2 визнано по 1/2 частині за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і у зв»язку з малою житловою площею в натурі все домоволодіння виділено ОСОБА_5 (а.с. 12).

Згідно цього рішення 6 липня 1977 року за №2439 Гайворонським відділом комунального господарства зареєстровано право особистої власності на зазначене ціле домоволодіння за ОСОБА_5 (а.с.103).

Тобто, після ухвалення судового рішення від 6 жовтня 1976 року спірний житловий будинок став особистим майном ОСОБА_5

Це підтверджується і висновками, викладеними в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення цього ж суду від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду від 3 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Гайворонської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом (а.с.139-141), та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 2 вересня 2015 року, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.160-162).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на спірний житловий будинок.

Наведене свідчить про те, що спірний житловий будинок не входить до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4, а тому правових підстав для визнання права власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 у суду не було.

До того ж позов пред»явлений до неналежного відповідача, а ОСОБА_3, за якою визнано право власності на спірний будинок, залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, порушені норми матеріального та процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Гайворонської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: