АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4337/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_3, про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у вересні 2014 року.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_4, якому на праві спільної сумісної власності належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємницею померлого і для прийняття спадщини звернулась до нотаріальної контори. Однак, у видачі відповідного свідоцтва їй було відмовлено, оскільки на спадкове майно накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві АК288617, 353/9 від 11.02.2008 р. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2434 виданого 24.05.2002 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.

11.04.2008 року ВДВС Оболонського району м. Києва винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження, однак не вирішено питання про зняття арешту з майна. На звернення позивача листом відповідача від 09.09.2014 року їй було повідомлено, що на даний час виконавчого провадження щодо ОСОБА_4 на виконанні не перебуває, у знятті арешту відмовлено.

На підставі викладеного просила суд зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, який накладений відповідно до постанови ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві АК 288617, 353/9 від 11.02.2008 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухваленні нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 03.11.1998 року спірна квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та членам її сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 в рівних долях

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, який є сином позивача.

Будучи спадкоємцем, який виявив бажання на отримання спадкового майна після смерті сина, позивач звернулась до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, де було відкрито спадкову справу до майна померлого.

Під час оформлення спадкових документів було виявлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться під арештом.

З повідомлення Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори №4021/02-14/223-2014 від 16.09.2014 року вбачається, що в ході перевірки при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину, згідно з данними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було виявлено обтяження, а саме арешт на невизначене майно (все майно) на підставі постанови, АК288617, 353/9 від 11.02.2008 Районного відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції, зареєстрований 15.02.2008 року за №6600180 реєстратором: Двадцять першою київською нотаріальною конторою на ОСОБА_4

З наявних в матеріалах справи документів вбачається що, 24.05.2002 р. рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частин всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 15.05.2002 року та до її повноліття.

На підставі виконавчого листа, 30.05.2002 року державним виконавцем ВДВС Оболонського районну м. Києва Шкуратовою Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

11.02.2008 р. постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Полесею К.В. АК№288617 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна що належить боржнику.

11.04.2008 р. на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2434.

Питання щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника, не вирішено.

Листом від 03.09.2014 року позивач зверталась до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, в якому просила винести постанову про припинення чинності арешту майна боржника.

Вихідним листом від 09.09.2014 року відповідач повідомив, що на даний час на виконанні в ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_4 у відділі на виконанні не перебуває. Крім того, вказане провадження перебувало на виконанні у 2008 році. Архівні виконавчі провадження, строк зберігання яких понад 3 роки, знищено згідно вимог закону. Оскільки чинним законодавством не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними, правові підстави для задоволення заяви відсутні.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції до участі у справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_3, яка є стягувачем по виконавчому листі № 2-2434, виданого 24.05.2002 року Оболонським районним судом м. Києва.

Згідно розрахунку заборгованості, затвердженим начальником відділу ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, вбачається, що заборгованість по аліментам станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року складає 60 347,29 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Рижук Л.В. від 05.02.2014 р. по примусовому виконанні виконавчого листа №2-2434, виданого 24.05.2002 року, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна що належить боржнику.

Постановою державного виконавця від 30.05.2014 року на підставі п. 3 ч. 1 ст.ст. 49,50 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку зі смертю боржника) вказане виконавче провадження закінчено.

Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновків, що, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, майно на яке накладено арешт на теперішній час їй не належить, скасування арешту може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилався на бездіяльність державного виконавця, порушення ним положень ч.ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів, що виразилось у не скасуванні державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника.

Стверджуючи, що така бездіяльність державного виконавця перешкоджає позивачу оформити спадщину на частину квартири померлого ОСОБА_4, позивач просила скасувати арешт з усього майна, накладений в рамках виконавчого провадження у 2008 році.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За ч. 5 ст. 60 вищеназваного Закону, у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом останньої норми, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Листом ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві повідомлено, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_4 у відділі на виконанні не перебуває. Вказане свідчить про відсутність незавершеного виконавчого провадження.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі немає спору про право власності і таке право ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві не оспорює, при цьому, відповідач по справі не є ні стягувачем, ні боржником, суд першої інстанції дійшов обгрутованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_3, оскільки задовольняючи клопотання третьої особи суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги ту обставину що арешт, який накладений на майно померлого ОСОБА_4 перешкоджає позивачу втупити в право спадкування, також не можуть бути прийняті до уваги з огляду на ст. 11 ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: