Справа № 500/2222/15-ц
Провадження № 2/500/1656/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

21.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_5, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

08.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_5, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 був прийнятий та обєднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволенні.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору «Про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» від 28.10.1968 року ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка площею 500 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 10.

Відповідно до довідки № 34 від 24.04.2015 року, наданої КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з надвірним спорудами, власником якого є ОСОБА_6 на підставі договору забудови від 28.10.1968 року, має самостійний адресний номер: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12 (колишня адреса вул. Ленінградська, 10).

Згідно технічної документації житловий будинок з надвірними спорудами № 12 по вул. Ленінградська в м. Ізмаїлі Одеської області побудований в 1964 році.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 398192 від 27.12.2014 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 помер 09.08.1989 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_4 державної нотаріальної контори 04.02.1988 року, ОСОБА_6 заповів усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, яке буде йому належати на день смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини мешкали разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, що підтверджується будинковою книгою на будинок № 12 по вул. Ленінградська в м. Ізмаїлі Одеської області, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_8М від 26.06.2015 року за № 1676/02-14 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_5, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

ОСОБА_7 померла 10.07.2011 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 266971, виданим 12.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40087463 від 07.04.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_7, відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_7 являються:

- син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І АЯ № 082302, повторно виданим 31.03.1958 року управлінням міліції Краснодарського краю;

- син ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-АГ № 533114, повторно виданим 22.02.2012 року Вольненською сільською радою Успенського району Краснодарського краю Російської Федерації.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено та не заперечувалось сторонами, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 разом із спадкодавцем не мешкав та з заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем, що підтверджено будинковою книгою на будинок № 12 по вул. Ленінградська в м. Ізмаїлі Одеської області, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 № 854/02-14 від 07.04.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_5, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,174,213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), 1222, 1223, 1268, 1270 суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 10.07.2011 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 09.08.1989 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 12

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9