Провадження № 2/638/297/15
30.01.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого: судді Шишкіна О. В.,
при секретарі: Голуб Ю.О.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення суми, отриманої від продажу квартири та моральної шкоди,
В обґрунтування своїх вимог позивачі вказують, що між ними та відповідачем укладено договір доручення, відповідно до якого відповідачем взято зобов'язання продавця у відносиназ купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 з подальшим поверненням суми отриманих коштів.
04.09.2012 року між відповідачем по справі, ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, право власності на неї перейшло на користь третьої особи по даній справі, проте грошей, отриманих від укладеного договору відповідач власникам квартири не повернула.
У судове засідання сторони не з'явились, повідомлені завчасно та належним чином. Позивачами подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, у яких вони вказують, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
04 вересня 2012 року ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на підставі довіреностей, посвідчених 18.08.2012 року, продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 за двісті сімдесят шість тисяч п'ятсот сорок чотири гривні. Право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_7 на підставі вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8
Відповідно до квитанції від 17.10.2013 року, на адресу ОСОБА_3 надіслано рекомендований лист із вимогою від 07.10.2013 року про виконання зобов'язання про виплату коштів, отриманих від продажу квартири.
Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Частиною1 ст.1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. При цьому, повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч.1 ст.1004 ЦК України).
Після виконання доручення, повірений, відповідно до п.3 ст. 1006 ЦК України, зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.
Відповідно до ст. 547 ЦК України, Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 04.09.2012 року, гроші від продажу квартири ОСОБА_3 отримала у повному обсязі для позивачів по справі.
Як стверджують позивачі у позовній заяві, гроші від виконання доручення вони не отримували, розписку про це не писали, через що звернулись до боржника у зобов'язання, яке було проігноровано.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
У строк, встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України, виконання зобов'язання з боку ОСОБА_3 за вищевказаним договором не відбулось.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодуванням збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання".
Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, вимоги позивачів щодо стягнення суми коштів, отриманих від продажу квартири з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних є обгрунтованим, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 3 Постанови ПВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п.5 Постанови ПВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, зокрема, наявність такої шкоди. При цьому, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 85, 174, 212, 213, 214, 215, 224-226, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - задовольнити.
Заяву на перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя