Справа №173/2203/14-ц
Провадження №2/173/195/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 3 вересня 2005 року було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_2. Подружжя має двох спільних дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Протягом спільного життя з відповідачем постійно виникали конфлікти у зв'язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями та бив позивача. Неодноразово подружжя припиняло шлюбні стосунки, але потім мирилися і позивач поверталася до чоловіка. 20 липня 2014 року відповідач побив позивача в присутності дітей, після чого позивач забрала дітей та особисті речі та пішла від відповідача. З того часу шлюбні відносини припинено і позивач вважає неможливим примирення з відповідачем. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2014 року сторонам було надано час на примирення строком один місяць.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Також позивач зауважила, що відповідач не займається вихованням дітей, допомогу на їх утримання не надає, вважала збереження сім'ї не можливим.

Відповідач після надання часу на примирення позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Підтвердив, що не проживають разом з позивачем, не ведуть спільне господарство. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

3 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 34 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 5).

Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.6-7).

Сторони разом не проживають з липня 2014 року, не ведуть спільне господарство, стосунки не підтримують. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя та небажання позивача зберегти шлюб. Також суд приймає до уваги положення ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України згідно з якими шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Спору про поділ майна та місце проживання дітей подружжя не має.

Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища суд, керуючись ст. 113 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «ОСОБА_1».

Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1) та понесено витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 3 вересня 2005 року виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (актовий запис № 34) - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 543 грн. 60 коп.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко