Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1331/14-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 20 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2014 року

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь 22 851,90 грн заборгованості за договором позики та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначав, що ОСОБА_2 заборгував йому кошти в розмірі 15 000 грн за отриманий камінь габро. Крім того, відповідач розбив лобове скло його автомобіля, вартістю 7 851,90 грн. У розписці від 26.05.2014 р. ОСОБА_2 зазначав, що поверне борг до 02.06.2014 р., проте від взятих на себе зобов'язань ухилився, на неодноразові звернення повернути борг не реагує. У зв'язку з такою поведінкою відповідача, він втратив спокій, виникли сімейні негаразди. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З розписки від 26.05.2014 р., яка міститься в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_2, відповідач у справі, зобов'язався повернути за камінь габро 15 000 грн і за робите скло автомобіля Хюндай 2 000 грн, а всього 17000 грн до 02.06.2014 р.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що у першій половині 2014 року позивач привіз йому дві машини каменю габро, за який він мав заплатити 15 000 грн. Через декілька днів виявив, що камінь був неналежної якості, а тому відмовився від оплати та просив ОСОБА_1 забрати камінь назад. Проте, позивач постійно погрожує йому та вимагає від нього гроші. В черговий раз, коли ОСОБА_3 приїхав вимагати від нього гроші, між ними відбулася сутичка, під час якої він випадково розбив скло автомобіля, що належить позивачу. Розписку він написав під погрозою.

Позивач підтвердив, що ОСОБА_2 він привіз дві машини каменю, за який відповідач зобов'язався трохи пізніше заплатити 15 000 грн. Камінь він привіз у 2013 році, а розписку відповідач написав у травні 2014 році, де зазначив, що зобов'язується повернути борг до 02.06.2014 р. Однак, зобов'язання за договором позики не виконує.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, не випливають з договору позики.

Фактично між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу, проте з цих підстав вимоги позивачем не заявлялися, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що з вини ОСОБА_2 було пошкоджено його майно, зокрема, розбите скло автомобіля марки Хюндай акцент. Сама по собі розписка, де ОСОБА_2 зазначив, що зобов'язується повернути кошти в розмірі 2000 грн за розбите скло автомобіля, не є належним доказом його вини в заподіянні матеріальної шкоди. А тому, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди є правильним.

За ч.1 ст.1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Оскільки позивач не довів суду, що з вини відповідача пошкоджено його майно, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: