Справа № 153/1895/14 Провадження № 22-ц/772/749/2015Головуючий в суді першої інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Категорія 50Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, починаючи із 18 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Зазначила, що рішення вважає незаконним та необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач заперечив апеляційну скаргу, просить відхилити її і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1992 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 листопада 2014 року (а. с. 4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач ОСОБА_2, матір'ю - відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28 травня 2001 року (а. с. 5).

Дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, що вбачається із довідки № 825 від 12 листопада 2014 року, виданої Качківською сільською радою Ямпільського району (а. с. 6).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

По справі встановлено, що позивач, являючись матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4, не виконує обов'язку щодо його утримання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач має нормальний стан здоров'я, є працездатною особою 44-річного віку, не перебуває на обліку в службі зайнятості населення. Доказів, які б свідчили про те, що за станом свого здоров'я вона не може працювати, відповідач суду не надала, а тому вона має всі можливості матеріально утримувати свого сина, що є її обов'язком відповідно до ст. 180 СК України. Разом з тим відповідач не надала суду доказів про наявність на її утриманні інших осіб.

Отже, суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, врахувавши задовільний стан здоров'я дитини та його матеріальне становище; те, що дитина має вік 13 років; хлопчик не має власного заробітку чи доходу, знаходиться на утриманні батька, а також задовільний стан здоров'я відповідача, її матеріальне становище; що вона є працездатною особою; відсутність у неї на утриманні інших осіб, прийшов до вірного висновку про стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тому, що вона за період окремого проживання із позивачем та сином також утримує дитину, купує йому все необхідне, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивач не довів того факту, що дитина перебуває на його утриманні, спростовується матеріалами справи, зокрема довідкою Качківської сільської ради Ямпільського району від 12 листопада 2014 року № 825 (а. с. 6). Будь-яких інших доказів, які б спростували зазначену довідку та факт знаходження дитини на утриманні позивача, відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що її матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі - 500 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська