Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Нестеренко Т.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№330/571/14-ц
01 грудня 2015 року Справа № 22ц/778/6349/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06.10.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"(далі-Банк) звернулося до суду з позовом (який був уточнений) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором кредитного ліміту від 19.09.2006 року відповідач отримав в Банку 1500 грн. зі сплатою 36% річних на строк дії кредитної картки. Про те свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим станом на 31.12.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 15 664 грн. 37 коп., із яких: 872 грн. 55 коп. сума неповернутих кредитних коштів, 13569 грн. 71 коп. - несплачені відсотки за користування кредитом, 500 грн. та 1276 грн. 77 коп. штраф. Тому Банк просив задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 06.10.2015 року заявлені вимоги у справі відхилені, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Банк прохав скасувати ухвалене рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду наданим доказам та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга Банку підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення в звязку з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального права

Судом встановлено, що за договором кредитного ліміту від 19.09.2006 року відповідач отримав в Банку 1500 грн. зі сплатою 36% річних на строк дії кредитної картки.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Позичальник не сумлінно виконував прийняті зобов'язання й на 31.12.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 15 664 грн. 37 коп., із яких: 872 грн. 55 коп. - сума неповернутих кредитних коштів, 13569 грн. 71 коп. - несплачені відсотки за користування кредитом, 500 грн. та 1276 грн. 77 коп. штраф (а.с.113).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний мав би сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору.

Умовами Договору передбачений обовязок позичальника щомісячно вносити платежі у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.9-б).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як суд зазначав, у справі, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Судом установлено, що позичальник перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 29.09.2009 року (а.с.111).

Виходячи із розміру щомісячних платежів та суми кредиту кінцевою датою повернення кредиту є 30.06.2012 року.

Пролонгація дії договору відбулася з моменту видачі позичальнику нової картки, строк дії якої закінчувався у липні 2012 року (а.с.114,57).

З вимогами до позичальника заявник звернувся 26.03.2014 року.

В такому разі, Банк має вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 26.03.2011 року до 26.03.2014 року.

За уточненими вимогами, позивач встановив період заборгованості з 28.03.2011 року по 30.12.2014 року з урахуванням переривання строку позовної давності, у звязку зі зверненням до суду та розглядом справи у суді.

В аспекті викладеного, суд першої інстанції прийшов до не правильних висновків у справі.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06.10.2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені у справі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в рахунок заборгованості за кредитним договором - 15 664 грн. 37 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 2319 грн. 16 коп..(1546,43 +773 грн. 17 коп.).

Рішення судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: