АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторони проживали спільно однією сім'єю. Також вказує, що суд не з'ясував інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, добровільне надання коштів на утримання малолітнього сина.

_____________________________________________________

Справа № 759/8261/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13405/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони по справі -ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2011 року по травень 2015 року.

Від спільного проживання у них є неповнолітня дитина, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 16 грудня 2014 року, відповідний актовий запис № 4071 (а. с. 3).

Дитина ОСОБА_4 з 27 січня 2015 року зареєстрований за адресою місця проживання батька, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Форми № 3 (а. с. 25).

З травня 2015 року сторони разом не проживають, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду.

Дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_3 працює лікарем з медицини невідкладних станів станції швидкої медичної допомоги ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС (а. с. 34-35).

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів на утримання матері і дитини.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що не погоджується на стягнення з нього аліментів, оскільки він добровільне надає кошти на утримання малолітнього сина.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що законом передбачений обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення останніми повноліття, а також обов'язок чоловіка утримувати дружину, з якою проживає дитина, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача ОСОБА_2 та їх спільного сина ОСОБА_4

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Як це передбачено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення аліментів у твердій грошовій сумі передбачено статтею 184 СК України лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, ОСОБА_3 має постійний заробіток, оскільки працює лікарем з медицини невідкладних станів станції швидкої медичної допомоги ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС (а. с. 34-35).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з пояснень апелянта ОСОБА_3, представників сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, сторони по справі проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю, між батьками відсутні домовленість щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання по досягненню дитиною трирічного віку підлягають задоволенню.

Доводи апелянта з приводу того, що вони з позивачем не проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є безпідставними та спростовуються обставинами справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав факт того, що у листопаді 2014 року забрав позивача з дитиною з пологового будинку до себе додому та до травня 2015 року вони разом проживали у його квартирі.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко