АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про спільну діяльність недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору про спільну діяльність недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

01.02.2012р. ОСОБА_1 та відповідач уклали договір про спільну діяльність.

Позивач вважає, що вказаний договір не відповідає законодавству, є нікчемним і не має юридичної сили, оскільки підписаний із застосуванням погроз та психологічного тиску зі сторони відповідача, є неукладеним і недійсним.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не передавав їй ніякого закупленого товару, а також вказує, що договір необхідно було зареєструвати в органах податкової служби, оскільки на нього поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності.

Договір про спільну діяльність від 01.02.2012р. не зареєстрований та не поставлений на облік. В результаті чого по даному договору ніхто ніяких зобов'язань не виконував.

22-ц/794/163/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Волошин С.О.

Категорія 19 доповідач Перепелюк І.Б.

Позивач просила визнати договір про спільну діяльність від 01.02.2012р. укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 недійсним та стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав нікчемності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає, а висновок суду першої інстанції про нікчемність договору є помилковим. Зазначає, що ним надано достатньо доказів та підтвердження реального укладання та виконання спірного договору. Апелянт просив рішення змінити та виключити з рішення суду вказівку на нікчемність спірного договору, відмовивши в задоволенні позову за безпідставністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення змінити з наступних підстав.

Встановлено, що 01.02.2012р. ОСОБА_2 та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали Договір про спільну діяльність.

В позовній заяві позивач посилався на те, що договір був підписаний із застосуванням погроз та фізичного тиску.

При розгляді справи в суді першої інстанції ця обставина не знайшла підтвердження, оскільки не була доведена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В договорі про спільну діяльність від 01.02.2012р. сторони зазначили, що укладають цей договір для досягнення наступних цілей:

· відкриття продуктового магазину за адресою : АДРЕСА_1;

· здійснення торгівлі та отримання прибутку від продажу;

· грамотний супровід документально даного об'єкта.

Сторони в п.2 зазначили умови договору, зокрема : обов»язки сторін, порядок ведення спільних справ, порядок розподілу прибутку та покриття збитків, відповідальність. В пункті 3 сторони зазначили про укладення договору.

Договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання, наприклад, мета договору, порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що в оспорюваному договорі не зазначено види та обсяг внесків кожної із сторін, що є істотною умовою для даного виду договорів.

Зокрема не зазначено який саме товар предоставляє Учасник №1, хто цей товар закуповує, кількість, якість та вартість товару, а також порядок передачі. Не зазначено який внесок в спільну діяльність вносить Учасник № 2 і в якому виразі оцінюється такий внесок.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору недійсним, суд першої інстанції зробив висновок, що оспорюваний договір про спільну діяльність є нікчемним, оскільки не містить встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення - відсутня згода за всіма істотними умовами договору (ст. 638 ЦК України), а також в силу нездійснення його державної реєстрації згідно положень ст.210 ЦК України.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Визнання правичину недійсним є наслідком його вчинення з порушенням закону.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

В силу припису ст.204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.

Нікчемність правочину прямо визначена законом. Посилання суду першої інстанції як на підставу нікчемності договору - відсутність згоди за всіма умовами договору є помилковим.

Встановлено, що договір підписаний сторонами, отже, при його укладенні сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору.

Підстав передбачених законом для визнання правочину нікчемним не встановлено.

Висновок суду про визнання договору нікчемним в силу нездійснення його державної реєстрації згідно зі ст.210 ЦК України є помилковим.

Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом. У зазначених випадках правочин є нікчемним.

Відповідно до положень ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Суд посилався на те, що після підписання сторонами Договору про спільну діяльність від 01.02.2012 р., на який поширюються особливості податкового обліку, не дотримано всіх необхідних вимог закону, зокрема в супереч 64.6. ст. 64 ПК України, спірний договір не поставлено на облік (не зареєстровано) у контролюючих органах (ДПІ) і жодна із сторін договору не подала до ДПІ заяви про взяття на облік такого платника податків, протягом 10 календарних днів після реєстрації договору.

Однак, реєстрація договору та поставлення його на облік у ДПІ не є державною реєстрацією в розумінні ст.210 ЦК України, а є необхідною для податкового обліку та оподаткування.

Не дотримання цього не є підставою нікчемності договору, оскільки така реєстрація не є елементом форми зазначеного договору.

Отже, підстав нікчемності договору визначених законом не встановлено.

Позивач просив визнати договір недійсним, зазначав, що договір нікчемний, не укладений а також посилався на невиконання умов договору.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом та не є підставою для визнання договору недійсним.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Суд першої інстанції, правильно зазначив про відсутність підстав для визнання договору недійсним, однак, неправильно застосував норми матеріального права та помилково дійшов висновку про нікчемність договору.

Враховуючи ці обставини, на підставі пп.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної та резолютивної частини висновок про те, що договір є нікчемним.

Керуючись ст.307, пп.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 листопада 2014 року змінити. Виключити з його мотивувальної та резолютивної частини висновок суду про те, що договір про спільну діяльність від 01.02.2012р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є нікчемним.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :