АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. відкрито провадження в цивільній справі за позовом ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 319 446 грн. 42 коп. та судових витрат. У якості забезпечення позову позивач просив накласти арешт на майно боржника - квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року заяву про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що відповідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року належить ОСОБА_1.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала є безпідставною, незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Унікальний номер справи: 754/3791/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3048/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Як на підставу скасування ухвали суду зазначила, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 334 ІІК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, тому хоча рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власність на дану квартиру, але в розумінні вищевказаної норми закону таке право власності виникає лише з моменту його реєстрації. Суддя постановляючи ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не перевірив відомостей про те, за ким зареєстрована така квартира, тому не мав законних підстав для постановления такої ухвали, оскільки на момент задоволення такого клопотання квартира зареєстрована за іншою особою.

Зазначає, що дане забезпечення позову немає ніякого відношення до справи за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1. оскільки в даній справі вирішується питання про стягнення заборгованості, а накладення арешту стосується квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за іншою особою.

Просила ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно скасувати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника - квартиру АДРЕСА_1, є обґрунтоване клопотання представника позивача, що зазначена квартира належала ОСОБА_6 та була надана в іпотеку за Договором іпотеки від 05.11.2009 року в забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року право власності на квартиру ОСОБА_6 припинено та визнано за ОСОБА_1 - відповідачем у справі. Оскільки зазначені дії на думку представника позивача спрямовані на можливе відчуження майна боржником, що унеможливить або утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення вимог Банку, а також враховуючи розмір позовних вимог, представник позивача просив суд задовольнити клопотання.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вживаються дії, які можуть бути спрямовані на відчуження майна, яке перебувало в іпотеці в забезпечення виконання умов кредитного договору та вибуло з іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML-009/002/2009 від 05.11.2009 р. у розмірі 3 049 253,37 грн.

В забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки №РML-009/002/2009 від 05.11.2009 р., предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2014 р., право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_1

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо спору між сторонами, у зв'язку з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому, судом і був забезпечений позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали про застосування заходів забезпечення позову, оскільки справа судом першої інстанції не розглянута по суті, підстав для скасування заходів забезпечення позову, як тимчасового обмеження, не вбачається.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу суд діяв відповідно до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: