Справа № 462/5466/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1045/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом не взято до уваги те, що співвласник квартири не може без згоди всіх співвласників квартири вселяти інших осіб, незважаючи на те, чи визначений порядок користування квартирою чи ні. Жодних дозволів та згоди на вселення в спірну квартиру відповідачки ОСОБА_3 він не давав. А відтак таку слід виселити з квартири.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51,8 м.кв. належить на праві власності ОСОБА_2 та його сину - ОСОБА_4 частки яких в квартирі відповідно становлять 2/3 і 1/3. Порядок користування квартирою співвласниками не визначався. В даній квартирі крім співвласників зареєстровано двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 Також в спірній квартирі без реєстрації проживає і дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення з квартири ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що третя особа по справі ОСОБА_4, як співвласник квартири мав право на вселення в дану квартиру своєї дружини. А відтак відсутні правові підстави для її виселення.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вселилася і проживає в спірній квартирі без дозволу позивача, який являється співвласником квартири. Більше того, останній заперечував і заперечує право відповідачки на користування даною квартирою. Тобто відповідач ОСОБА_3 вселилася в спірну квартиру в порушення ст. 156 ЖК України та ст. 358 ЦК України (без дозволу співвласника квартири).

Будь - яких прав на житлову площу в спірній квартирі відповідач ОСОБА_3 не набула.

В той же час, відповідач зберігає за собою право на користування квартирою АДРЕСА_2 в якій зареєстрована та співвласником якої вона являється.

За вищенаведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та виселення ОСОБА_3 з спірної квартири без надання іншого житла.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 , 314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з даної квартири без надання іншого приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: