Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/207/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

при секретарі - Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області та ОСОБА_2, про визнання права власності на 2/3 частини коштів на рахунку, звільнення з під арешту та виключення з акту опису та арешту майна,-

встановила :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції, ОСОБА_2, про визнання права власності на 2/3 частини коштів на рахунку, який відкрито у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і належить ОСОБА_4, звільнення з-під арешту та виключення з акту опису та арешту майна 2/3 частин цих коштів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Зазначає, що за час шлюбу, 4 листопада 2009 року, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1, кошти на якому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу, оскільки на рахунок вносились і спільні кошти подружжя.

При цьому вказувала, що із нею проживають їх спільні із ОСОБА_4 діти, ОСОБА_6, 1984 року народження, та ОСОБА_7, 1994 року народження, які не працюють, самостійного доходу не мають, ОСОБА_4 кошти на дітей не сплачує. Вказана обставина дозволяє відступити від засади рівності часток у спільній сумісній власності подружжя.

25 травня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, у якому на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 заборгованості у сумі 320724,45 грн., накладено арешт на кошти ОСОБА_4 у межах суми 352896,89 грн., у тому числі на ті, що містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1.

У зв'язку з чим просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на імя ОСОБА_4; звільнити зазначені 2/3 частини коштів з під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області від 25 травня 2012 року, та виключити їх з акту опису та арешт.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 6 березня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку НОМЕР_3, відкритому 4 листопада 2009 року у ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ім'я ОСОБА_4, станом на 14 лютого 2014 р., в сумі 72075, 94 грн.

Звільнено з під арешту, накладеного постановою державного виконавця державної виконавчої служби Бобринецького управління юстиції від 25 травня 2012 року, 2/3 частини коштів, які належать на праві власності ОСОБА_3, та містяться на вказаному рахунку.

Додатковим рішенням цього ж суду від 29 квітня 2014 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 6 березня 2014 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення в частині задоволення позовних вимог і відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що суд допустив суттєві порушення норм матеріального і процесуального права під час розгляду справи, адже не врахував, що кошти, які знаходяться на вказаному рахунку не являються спільною власністю подружжя так, як набуті фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від здійснення ним господарської діяльності.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.07.2014 року було задоволено апеляційну скаргу, а рішення суду скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

У серпні 2014 року позивач звернулася з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити рішення суду першої інстанції в силі, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушенні норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 липня 2014 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому касаційний суд вказав, що судами не перевірено докази формування коштів за договором банківського рахунку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах статті 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані кошти є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_3, як набуті в період шлюбу, та розділені між ними за взаємною згодою, а саме: ОСОБА_3 - 2/3 частини коштів на рахунку, а ОСОБА_4 - 1/3 частина, відповідно до досягнутої між ними домовленості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно частини 2 статті 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Пленумом Верховного Суду України в п. 29 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» висловлено правову позицію, згідно якої відповідно до положень ст.57,61 СК України та ст. 52 ЦК України майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 15 жовтня 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 17 т. 1).

4 листопада 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватним підприємцем ОСОБА_4 укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 10-15 том 1).

Станом на 14 лютого 2014 року на вказаному банківському рахунку обліковуються кошти в сумі 72075, 94 грн. (а.с. 140).

21 травня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького РУЮ, на виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 317807,35 грн. боргу та 2823 грн. судових витрат і 94,10 грн. судового збору, відкрито виконавче провадження №32666685.

Постановою державного виконавця від 25 травня 2012 року у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_4, в тому числі й на ті, які містяться на рахунку НОМЕР_3 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 19 том 1).

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2 жовтня 2000 року та станом на час розгляду справи свою підприємницьку діяльність не припинив, хоча з 6 серпня 2012 року перебуває у процесі припинення підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 42, 43 том 2).

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2, який належить ФОП ОСОБА_4, за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, кошти на рахунок надходили від контрагентів за надані послуги комбайну, згідно виставлених рахунків, орендної плати, державні дотації та торгова виручка (а.с. 166 - 195 том 1).

Вказані кошти використовувалися ФОП ОСОБА_4 для сплати податків і зборів, закупівлю товарів і послуг.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про визнання права власності на частину коштів, що знаходиться на рахунку відповідача, в порядку поділу майна подружжя без належних доказів щодо джерел формування цих коштів. Суд, також не врахував, що позивач може претендувати лише на частку доходу ОСОБА_4, отриманого від підприємницької діяльності. (ст.52 ЦК України). Тому, суд повинен був з'ясувати, які саме кошти з наявної суми на рахунку є доходом від підприємницької діяльності.

Колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні було роз'яснено представникам сторін їх право щодо надання доказів та заявлення клопотань щодо їх витребування.

За клопотанням представника ОСОБА_2, судом витребувано інформацію про доходи ОСОБА_4 протягом 2009 - 2014 рр.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_4, у період з 01.10.2009 року по 31.03.2014 року, отримані доходи в сумі - 144734.24 грн. З них 21665.59 грн. - це заробітна плата в ПСП ім.Шевченка.

Позивач не надала жодного доказу, та не заявила відповідних клопотань про їх витребування на підтвердження підстав позову про те, що кошти в сумі 72075, 94 грн. на банківському № НОМЕР_2 є спільними коштами подружжя.

Посилання представника позивача, на те що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились про розподіл коштів на рахунку є безпідставним, оскільки сторони не надали на підтвердження даної обставини відповідний договір, передбачений ч.1 ст. 64 СК України.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено представником позивача, що при відкритті банківського рахунку № НОМЕР_2 будь-які кошти подружжям до банку не вносились.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що спірні кошти на рахунку належать особисто фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, та якими він несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, в тому числі перед ОСОБА_2

З огляду на вказане, у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (стаття 309 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволені позову до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області та ОСОБА_2, про визнання права власності на 2/3 частини коштів на рахунку, звільнення з під арешту та виключення з акту опису та арешту майна.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: