Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1638/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

16.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Зазначала, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували, але він являється батьком дитини, оскільки відомості про батька до актового запису про народження ОСОБА_4 було внесено на підставі їх спільної заяви. Відповідач з позовом про оспорювання батьківства не звертався, хоча знав, що дитина не його. Він матеріально не допомагає та участі в утриманні дитини не бере, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Оскільки відповідач не працює, вважає, що аліменти повинні стягуватись у твердій грошовій сумі. Оскільки вона 12 листопада 2013 року зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, але їй було у задоволенні позову відмовлено, просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період. Тому і просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн. щомісячно та аліменти за минулий період з 12 листопада 2013 року по день звернення до суду в розмірі 7 500 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду від 21 травня 2015 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, та в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення вимог у повному обсязі. Зазначає, зокрема, що відповідач працездатний та повинен сплачувати аліменти у розмірі, передбаченому ч.2 ст.182 СК України. Після звернення до суду добровільно не сплачував кошти, хоча вона у судовому засіданні просила його сплачувати хоча би по 50 грн. Оскільки позивач зверталась з позовом і судом незаконно було відмовлено у його задоволенні, однак вона не оскаржила це рішення, тому суд повинен стягнути з відповідача аліменти за минулий період.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до змісту ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як батька, так і матері.

Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ч.1 ст 55 КпШС України (яка була чинною на час виникнення між сторонами правовідносин) якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду.

Згідно ч.2 ст. 56 КпШС України особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Діти, походження яких встановлено за спільною заявою батьків або за рішенням суду, мають ті ж права і обов'язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі (ст.57 КпШС України).

Відповідно до ст. 80 КпШС України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 її батьками являються сторони, відомості про її батька були внесені на підставі запису акта про встановлення батьківства Глодоської сілької ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 11 червня 2001 року № 5, тобто на підставі ч.1 ст. 55 КпШС України. (а.с. 4, 57).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 12 лютого 2015 року № 33, дитина проживає з матір"ю (а.с.15).

Також встановлено, що 12 листопада 2013 року позивач зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але рішенням цього ж суду від 4 грудня 2013 року їй було відмовлено у задоволенні позову у зв»язку з тим, що відповідач не являється біологічним батьком дитини, а також у зв»язку з тим, що позивач зверталась до суду з метою отримання соціальної допомоги. Рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили з 16 грудня 2013 року (а.с. 5).

Як у судовому засіданні, так і у апеляційній скарзі позивач просила відповідача сплачувати аліменти хоча би у розмірі 50 грн. (а.с.62, 64,75,76).

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач посилався, зокрема, на те, що він не являється біологічним батьком дитини, не працює, проживаючи в с.Вербівка Новоукраїнського району та не маючи роботи, виживає за рахунок пенсії батьків-інвалідів.

Правильним є висновок суду про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини з урахуванням того, що на підставі його заяви про нього були внесені до актового запису про народження дитини відомості як про батька, в той час як він знав, що ОСОБА_4 не являється його біологічною донькою.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, встановлені у судовому засіданні, суд першої інстанції відповідно до ст.ст.180-182, 184, 191 СК України дав правильну оцінку наданим доказам і дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача, який не працює, однак є працездатним, аліментів у розмірі 200 грн. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що нею вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, судом обґрунтовано відмовлено і у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час.

Доводи скарги щодо стягнення аліментів у розмірі, визначеному ч.2 ст.182 СК України, - не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не грунтуються на законі, оскільки позивач просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, законом не обумовлено розмір аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі залежністю від розміру прожиткового мінімуму чи частини від нього.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечується позивачем, що відповідач, проживаючи у с.Вербівка Новоукраїнського району, не працює, інших доказів щодо матеріального стану відповідача матеріали справи не містять.

Посилання у скарзі на відмову у стягненні аліментів попереднім судовим рішенням, як підставу для стягнення аліментів за минулий час, є безпідставним, оскільки не може розцінюватись судом як умисне ухилення відповідача від сплати аліментів (не є винною протиправною поведінкою). При цьому, присудження аліментів за минулий час згідно ч.2 ст.191 СК України являється правом, а не обов»язком суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки правильного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

До того ж відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а згідно ч.3 ст.184 СК України держава компенсує призначенням допомоги різницю між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, у випадку покращення матеріального стану платника за позовом одержувача аліментів його розмір може бути збільшено (ст.192 СК України).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: